ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/15117/25      Головуючий суддя І інстанції Зінченко О. В.
Провадження № 33/818/900/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

04 березня 2026 року        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника – адвоката Подвисоцької А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Подвисоцької А.А. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 26.01.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, 605 гривень 60 копійок.
Постановою встановлено, що 29.07.2025 о 23:54 ОСОБА_1 у м. Харкові по вул. Клочківській біля будинку № 173 керував автомобілем Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», результат 0,57 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Подвисоцька А.А. подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити. 
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, матеріали справи не містять відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім того, захисник вважає, що працівники поліції взагалі не мали права проводити огляд водія-військовослужбовця, чим порушили спеціальний порядок проведення такого огляду, передбачений ст. 266-1 КУПАП. Разом з тим, сторона захисту вважає, що працівники поліції також порушили загальний порядок проведення огляду водіїв, оскільки не встановили та не повідомили ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які формально зазначили у протоколі про адміністративне правопорушення. Також, захисник вважає, що відомості відеозапису у цій справі не можна брати до уваги, оскільки він не є безперервним. Крім того, апелянт вважає можливим не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами у зв`язку із виконанням ним військового обов`язку. 
В судове засідання під час розгляду апеляційної скарги адвокат Подвисоцька А.А. підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити. На підтримку своїх доводів надавала, аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, пояснення.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 46665 від 30.07.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 29.07.2025 о 23:54 ОСОБА_1 у м. Харкові по вул. Клочківській біля будинку № 173 автомобілем Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», результат 0,57 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху.
Відомостями акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також доданої до нього роздруківки результатів проведеного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, 0.57 проміле (4-5). 
З відомостей направлення на медичний огляд водіїв транспортних засобів вбачається, що медичний огляд особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в закладі охорони здоров`я не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 .
Відомостями довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області К. Бикової встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 , а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .
З відомостей інспектора ОСОБА_2 вбачається, що 29.07.2025 під час несення служби по вул Клочківській за порушення комендантської години було зупинено транспортний засіб Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Під час проведення процесуальних дій у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Водій виконав законну вимогу поліцейського та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Результат огляду, з яким погодився ОСОБА_1 склав 0,57 проміле.
Разом з тим, інспектор О. Котенко своїм рапортом просив вважати вірним відомості, зазначені у графі 12 Протоколу, що місця розгляду справи – Шевченківський районний суд м. Харкова, а також вважати вірним відомості графи 7 протоколу викласти в наступній редакції: Водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820, результат позитивний – 0,57 проміле, водій з результатом згоден.
Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу встановлено рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 в темний час доби та його зупинку працівниками поліції шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору. З відеозапису нагрудних камер працівників поліції вбачається, що у транспортному засобі Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_3 знаходиться лише ОСОБА_1 на місті водія, який під час проведення процесуальних дій виходив з зазначеного автомобілю. При цьому двигун транспортного засобу працює, а габаритні вогні увімкнені. ОСОБА_1 зазначив працівникам поліції, що є військовослужбовцем, однак про виконання ним в той час невідкладних військових обов`язків, зокрема пов`язаних із забезпеченням боєздатності підрозділу або врятуванням життя не зазначав. Разом з тим, зазначив, що зброї при собі не має, що також свідчить про те, що ОСОБА_1 під час події бойових обов`язків не виконував. Під час проведення процесуальних дій, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, а також безпеки громадян в особливий період, працівниками поліції було виявлено у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності таку ознаку алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота. Належить врахувати, що ОСОБА_1 під час проведення процесуальних дій зазначив працівникам поліції про те, що вживав на передодні пиво у кількості один літр. Ходько виконав законну вимогу поліцейського та пройшов огляд на стан сп`яніння на міссці зупинки транспортного засобу. Результат огляду, з яким погодився водій, склав 0.57 проміле.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на їх дії до безпосереднього керівництва цих осіб з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП), зокрема протокол про адміністративне правопорушення, та інші. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних відомостей, які свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються відомостями відеозапису.
З відомостей відеозапису вбачається, що транспортний засіб темного кольору під який рухається на зустріч автомобілю працівників поліції в темний час доби 29.07.2025 о 23 год 45 хв. Цей транспортний засіб був зупинений працівниками поліції шляхом увімкнення синьо-червоних проблискових маячків. Після чого до зупиненого транспортного засобу підійшли працівники поліції. За кермом автомобілю Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_3 знаходився ОСОБА_1 при цьому двигун вказаного транспортного засобу працював, а габаритні вогні були увімкнені. Належить також врахувати, що у автомобілі крім ОСОБА_1 ніхто не перебував. Крім того, під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення водій зазначав країну походження транспортного засобу, що, на думку суду апеляційної інстанції, також свідчить, що ніхто інший не міг керувати цим транспортним засобом, оскільки окрім користувача який керує транспортним засобом такі відомості відомі бути не можуть.
Разом з тим, у рапорті інспектора О. Котенка зазначено, що 29.07.2025 було зупинено транспортний засіб Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_3 під час дії комендантської години під керуванням ОСОБА_1 .
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до приписів ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Матеріали справи не містять відомостей, які б спростовували відомості рапорту поліцейського в частині фіксування факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Натомість відомості відеозапису вочевидь надають підстав вважати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин. Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення не містить будь-яких заперечень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті правопорушення, зокрема і щодо не керування ОСОБА_1 транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин. 
Таким чином, зазначені відомості, дають підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, необґрунтованими та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що відомості відеозапису не можуть бути оцінені у цій справі, оскільки відеозапис не є безперервним є необґрунтованими та суб`єктивними з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.
Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції, а також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник вважали за необхідне до них долучити. 
Зокрема неспростовані відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також відеозапису, відомостях результату огляду зафіксованому в акті огляду на стан сп`яніння з яким погодився ОСОБА_1 та інші докази, долучені до матеріалів справи у своїй сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та був зупинений працівниками поліції, які провели визначену законом правову процедуру щодо виявлення у водія стану сп`яніння.
Таким чином, матеріали справи містять усі необхідні та достатні відомості, які оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності та дають підстави стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за вказаних у протоколі обставин.
Щодо доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, що, на думку апелянта, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції належить зазначити наступне.
Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.
Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.
Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.
Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Крім того належить зауважити, що спеціально створений суб`єкту владних повноважень – військова поліція на цей час до виконання своїх посадових обов`язків не приступила. 
Належить зазначити, що в розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля». 
В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.
З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що хоча ОСОБА_1 , повідомив про те, що він є військовослужбовцем, однак щодо виконання ним невідкладного бойового завдання чи розпорядження, пов`язаного з врятуванням життя або терміновим забезпеченням боєздатності підрозділу в зоні проведення активних бойових дій в будь-який спосіб працівникам поліції не зазначав. Не містять таких відомостей і матеріали цієї справи.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими та суб`єктивними.
Щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння працівниками поліції апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п.3 Розділу І «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція) вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння є його повноваженнями, що знайшло своє законне відображення у процесуальному закріпленні працівником поліції своїх висновків щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення що відповідає вимогам ст. 252 КУпАП відповідно до якого орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Разом з тим, з відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції про вживання ним пива у кількості один літр, що фактично і надало підстав поліцейському розпочати огляд водія на стан алкогольного сп`яніння. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності інших ознак сп`яніння зазначеними працівниками поліції у процесуальних документах, на думку суду апеляційної інстанції, не має суттєвого правового значення, оскільки результатом проведеного огляду, який склав 0,57 проміле, встановлено факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом у стані сп`яніння.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що дають підстави вважати дії працівників поліції незаконними. Водночас відомості акту огляду водії транспортного засобу та долученої до нього роздруківки результату огляду вочевидь свідчать про керування ОСОБА_1 транспортним засобом стані алкогольного сп`яніння за вказаних у протоколі обставинах. А від так, доводи сторони захисту в цій частині слід вважати безпідставними.
Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :
Клопотання захисника Подвисоцької А.А. про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, поновивши процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 26.01.2026.
Апеляційну скаргу захисника Подвисоцької А.А. залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 26.01.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков