г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/1783/25
Номер провадження 2/213/180/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за участі представників позивача: Пилипчука С.В., Бібленко Ю.Г. 
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами від 23 грудня 2021 року та 05.12.2021 у загальному розмірі 36 323,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 в електронній формі укладено договір №4969602, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі 6 000,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 2700 грн, які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.. Кредитні кошти надаються шляхом переказу на картковий рахунок. 
05 грудня 2021 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_2 укладено договір № 555161677101, за умовами якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 4 600,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами. Договір укладено в електронному вигляді. 
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаних договорів та отримав кредитні кошти.
26 липня 2024 року укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого позивач отримав право вимоги до відповідача за договором №4969602. Відповідач умови договору не виконав, має заборгованість у розмірі 24 540,00 грн.
На підставі договору факторингу №18/12-2023 від 18 грудня 2023 року позивач отримав право вимоги до відповідача за договором № 555161677101. Відповідач умови договору не виконав, має заборгованість у розмірі 11 783,80 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 36 323,80 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.
В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та викладені в позові і письмових поясненнях обставини. Пояснили, що на виконання умов укладених з відповідачем договорів, позикодавцями були перераховані кошти на рахунок позичальника, що підтверджується довідками про успішне перерахування коштів від надавачів фінансових послуг, а також виписками АТ «Приватбанк» і АТ «ПУМБ» по картам відповідача. 
Також зазначили, що нарахування процентів відповідало умовам відповідних кредитних договорів та строків кредитування з урахуванням пролонгацій.
Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином.
Представник відповідача подав письмові пояснення по справі, які в судовому засіданні підтримав. Пояснив, що відповідачем визнається факт укладення вказаних кредитних договорів. Проте, оскільки при зарахуванні на його рахунки коштів в розмірах 6000 грн та 4600 грн відсутнє призначення платежів, тому не можна однозначно визначити, що кошти були зараховані за укладеними договорами. Також вказує, що в разі якщо суд прийде до висновку, що факт зарахування відповідачу кредитних коштів буде підтверджено належними доказами, сторона відповідача не погоджується із строком нарахування відсотків, який перевищує строки кредитування. 
Як видно із письмових пояснень, за розрахунком представника відповідача за договором позики № 555161677101 від 15.09.2021 р. заборгованість повинна становити 8188,00 гривень виходячи з такого.  Кредит видано в розмірі 4600,00 гривень на строк 30 днів із сплатою за користування кредитом 182,50% річних, що становить 2,19% на день (800 % річних) від суми позики у межах строку надання позики, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна 2,60% за день (950 % річних) від суми позики у межах строку надання позики, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. На думку представника відповідача за цим кредитним договором обов`язок позичальника сплати максимальний відсоток за час користування у розмірі 3588,00 гривень, а загальна заборгованість (вартість кредиту) з урахуванням суми кредиту у розмірі 4600, 00 грн. - 8188,00 грн. На думку представника відповідача положення вказаного договору позики не створюють правових наслідків та не зумовлюють автоматичне продовження строку кредитування, що виключає можливість стягнення нарахованих відсотків поза межами строку кредитування.
За кредитним договором №4969602, сума кредиту - 6 000,00 грн строком на 15 днів. Комісія за надання кредиту: 1 740,00 грн одноразово; проценти за користування кредитом: 2 700,00 грн., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Таким чином, за цим кредитним договором обов`язок позичальника сплати максимальний відсоток за час користування у розмірі 2700 гривень, а загальна заборгованість (вартість кредиту) з урахуванням суми кредиту повинна становити 8700,00 гривень.
Просив позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
11 квітня 2025 року позовна заява надійшла до суду.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
01 жовтня 2025 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитом задоволені в повному обсязі.
Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою від 06 листопада 2025 року витребувано докази. 
04 грудня 2025 року представником відповідача подані письмові пояснення по справі. 
12 січня 2026 року від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі. 
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
05 грудня 2021 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_2 укладено договір позики № 555161677101. За умовами договору на підставі заявки на позику від 05.12.2021, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 4 600,00 грн строком на 30 календарних днів шляхом перерахування позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційної анкеті клієнта Позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Умовами договору передбачені такі фіксовані процентні ставки: знижена - 2,19% на день (800 % річних) від суми позики у межах строку надання позики, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна - 2,60% за день (950 % річних) від суми позики у межах строку надання позики, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. 
Згідно з п. 4.3. договору закінчення строку, на який надано позику, не звільняє сторони від відповідальності за невиконання (порушення) зобов`язань за цим договором. 
Відповідно до п. 6.3. строк, на який було надано позику, не обмежує дії зобов`язань, які виникли з цього договору та/або з факту його порушення. Усі зазначені зобов`язання припиняються лише належним (повним) їх виконанням, з моменту такого виконання.
Як видно із графіку платежів, що є додатком №1 до договору, при виконанні умов договору та застосування зниженої процентної ставки, нарахування відсотків здійснюється по 03.01.2022 та становить 3024,60 грн. Загальна вартість кредиту складатиме 7624,60 грн, що зазначено в Додатку до договору №2. 
Договір позики та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2665.
Окрім того, відповідачем були підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором - паспорт позики (інформація, що надається позичальнику до укладення договору позики), яка містить аналогічні з договором умови щодо суми та строку позики, процентної ставки та загальні умови надання грошових коштів у позику. 
Договір позики було ідентифіковано товариством, що підтверджується відповідною довідкою та зазначено, що одноразовий ідентифікатор 2665 було відправлено позичальнику ОСОБА_2 05.12.2021 на номер телефону: НОМЕР_1 . 
Перерахування грошових коштів за вказаним договором підтверджується листом позичальника, який зазначив, що 05.12.2021 за номером транзакції 123373151 через систему платежів іРаy були перераховані кошти позичальнику ОСОБА_3 маска картки НОМЕР_2 . Успішне перерахування коштів за вказаними реквізитами також підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків через систему іРау.
Як видно із наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації на ухвалу суду, на ім`я ОСОБА_2 у вказаному банку емітовано карту № НОМЕР_3 . Із виписки по рахунку видно, що 05.12.2021 відбулось зарахування коштів на карту в розмірі 4600,00 грн. Також банком зазначено, що номер телефону НОМЕР_1 міститься в анкетних даних ОСОБА_2 є фінансовим номером його телефону та на вказаний номер відправлялась інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № 5168745113665522. 
Відповідач умови договору з повернення позики та сплати процентів не виконав.
Як видно із довідки по договору позики № 555161677101, наданої ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», 05.12.2021 видано позику в сумі 4600 грн, за період з 05.12.2021 по 02.02.2022 нараховані проценти в сумі 7183,80 грн. Загальна заборгованість становить 11 783,80 грн.
18 грудня 2023 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №18/12-2023, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги, в тому числі до відповідача ОСОБА_2 за зазначеним договором позики № 555161677101.Платіжною інструкцією №793 від 27 грудня 2023 року підтверджується здійснення оплати за відступлення права вимоги за договором факторингу.
Згідно з витягом з реєстру боржників заборгованість ОСОБА_2 за договором позики становить 11 783,80 грн і складається з: 4 600,00 грн - заборгованість за тілом позики, 7 183,80 грн - заборгованість за процентами.
Позивачем після набуття права вимоги до відповідача не здійснювалося нарахування процентів.
23 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» і ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит №4969602, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 6 000,00 грн строком на 15 днів, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і комісію. 
Комісія за надання кредиту: 1 740,00 грн. яка нараховується за ставкою 29% від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 2 700,00 грн., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору (5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом).
Відповідно до п.6 договору Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. 
Довідкою ТОВ «Мілоан» підтверджується, що позичальник ОСОБА_2 ідентифікований товариством, договір підписаний ним з використанням одноразового ідентифікатора V47907.
Анкета-заява на кредит №4969602 створена 23.12.2021 містить аналогічні умови щодо суми та строку кредиту в пільговий період, розміру комісії та процентів. Також зазначено особисті дані ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер, дата народження, адреса реєстрації місця проживання, номер мобільного телефону позичальника, серія та номер паспорту, місце роботи та розмір щомісячних доходів). Також в Анкеті-заяві на кредит міститься роздруківка похвилинного процесу оформлення та розгляду заяви позичальника, підписання ним договору. 
Перерахування грошових коштів за вказаним договором підтверджується листом ТОВ «ФК Елаєнс», з якого видно, що 23.12.2021 проведено платіж з призначенням: кошти згідно договору 4969602, сума платежу 6000,00 грн, на карту НОМЕР_4 .
Згідно з інформацією АТ «ПУМБ», наданою на ухвалу суду про витребування доказів, платіжна картка 516791900582215 емітована на ім`я ОСОБА_2 . Банком також підтверджено наявність операції по вказаній карті щодо надходження грошових коштів у сумі 6 000,00 грн 23 грудня 2021 року через сервіс іншого банку. Банком зазначено, що номер телефону НОМЕР_1 вказано в анкеті ОСОБА_2 .
Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав.
Із відомості про щоденні нарахування та погашення за укладеним Договором видно операції по наданню кредиту, нарахування комісії за надання кредиту, нарахування процентів протягом пільгового та поточного періоду. При цьому, нарахування процентів здійснювалось з 24.12.2021 по 23.02.2022. нарахування відсотків 24.02.2022 в сумі 300 грн було виправлено (04.03.2022 -операція сторно). Заборгованість за кредитом склала 24 540,00 грн, з яких: 6000,00 грн - борг за кредитом, 16 800,00 грн - борг по процентам, 1740,00 грн - борг по комісії. 
26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №26-07/2024, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги, в тому числі до відповідача ОСОБА_2 за зазначеним вище договором №4969602.Платіжною інструкцією №448090005 від 26 липня 2024 року підтверджується здійснення оплати за відступлення права вимоги за договором факторингу.
Згідно з витягом з реєстру боржників заборгованість за кредитним договором №4969602 становить 24 540,00 грн і складається з: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16 800,00 грн - заборгованість за процентами, 1 740,00 грн - заборгованість за комісією.
Позивачем після набуття права вимоги до відповідача не здійснювалося нарахування процентів.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором та договором позики, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що сторонами кредитних договорів визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, розмір комісії, дата повернення кредитів, орієнтовна вартість кредитів.
Також встановлено, що кредитні договори між первинними кредиторами і відповідачем укладені у формі електронного документу та підписані останнім електронним підписом. 
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Підписавши кредитні договори відповідач засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договорами.
Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредиторів за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитні договори не були б укладені, а грошові кошти не були би перераховані.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).
Також слід зазначити, що особливістю укладення договорів про отримання кредиту в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем є те, що при цьому виключається прямий контакт позичальника з кредитором та можливість останнього спонукати позичальника до укладення договору на несправедливих для нього умовах, а також можливість застосування до нього психологічного чи фізичного тиску. Отже укладення договору на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення позивача, з врахуванням, що останній розумів, що дані умови договору є зручними для нього на ринку фінансових послуг в мережі Інтернет. Аналогічна правова позиція викладені в Постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Як видно із письмових пояснень, сторона відповідача не заперечує факти укладення договорів кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.
Враховуючи викладені положення закону, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вищезазначені договори укладені з відповідачем у спосіб, визначений чинним законодавством України, а отже у відповідача виникли обов`язки з належного виконання умов договорів щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, комісій, встановлених відповідними договорами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Як передбачено ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Договір позики за своєю правовою природою є реальним правочином, тобто для дійсності такого правочину визначальним є не досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах, а вчинення на основі досягнутої згоди певної фактичної дії, зокрема, передачі грошової суми.
Зазначене корелюється з положеннями ЦК України, зокрема, з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України.
У справах про стягнення кредитних коштів/позики на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право кредитодавця/позикодавця на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого в ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Як наголосив Верховний Суд у своїй постанові у справі № 554/4300/16-ц від 25.05.2021 банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
У письмових поясненнях на позов представник відповідача вказує на відсутність належних доказів щодо надання відповідачу кредитів - перерахування коштів. Проте, вказане заперечення повністю спростовується листами АТ «Перший Український Міжнародний Банк» від 17.11.2025 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.11.2025 та банківськими виписками з рахунків, в яких зазначено про зарахування коштів на карткові рахунки ОСОБА_2 відкриті у відповідних банках: а саме 23.12.2021 зарахування 6 000 грн на карту № НОМЕР_5 емітовану АТ «ПУМБ», 05.12.2021 зарахування 4600 грн на карту № НОМЕР_3 , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
Пояснення представника відповідача з приводу не доведеності позивачем того факту, що кошти були зараховані саме за укладеними договорами, суд не вважає обґрунтованими, оскільки суми та дати зарахування коштів відповідають сумам коштів, зазначених у відповідних договорах та датам їх укладання. 
Відповідачем та його представником не надано доказів та не доведено суду, що вказані суми коштів ОСОБА_2 отримав від інших позичальників або внаслідок інших угод. 
Таким чином, виходячи із викладеного вище, позивачем належним чином доведено, що первинними кредиторами ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» і ТОВ «МІЛОАН» виконані зобов`язання за відповідними кредитними договорами №555151577101 та №№4969602 щодо надання грошових коштів відповідачу, тому заперечення сторони відповідача з цього приводу не є обґрунтованими. 
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
На підставі належних та достатніх доказів судом встановлено набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором позики №555161677101 на підставі договору факторингу 18/12-2023 від 18.12.2023 та за договором про споживчий кредит №4969602 на підставі договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024.
Приписами ст.625 ЦК України, передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Встановлено, що ОСОБА_2 не виконав належним чином зобов`язання за договорами від 05.12.2021 та від 23.12.2021, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами та комісії не сплатив, заборгованість погашена не була. Будь-яких нарахувань позивачем за вказаним договором кредиту не здійснювалось.
Відповідачем наявність заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості первісних кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. 
Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить: за договором №555161677101 - 4 600,00 грн, за договором № 4969602 - 6 000,00 грн. 
Тому вимоги про стягнення цих сум заборгованості підлягають задоволенню.
Встановлення суми комісії за надання кредиту не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги в частині стягнення комісії в розмірі 1740,00 грн за договором про споживчий кредит №4969602 від 23 грудня 2021 року підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами за договором позики №555161677101 та за договором про споживчий кредит №4969602 суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. 
Під час розгляду справи встановлено, що строк кредитування, передбачений договором № 555161677101 - 30 днів, договором № 4969602 - 15 день.
При цьому, підпунктом 1.1.1.2 договору № № 555161677101 передбачено нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, зокрема, у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 Цивільного кодексу України.
Таким чином, загальний строк нарахування процентів за користування позикою, передбачений договором, становить 60 днів.
Первісним кредитором проценти нараховані за 59 днів (з 05.12.2021 по 05.01.2022 включно). Позивачем після набуття права вимоги нарахування процентів не здійснювалося. Отже вимоги про стягнення процентів за договором № 555161677101 підлягають задоволенню, оскільки їх нарахування відбувалось відповідно до встановлених договором умов в межах періоду прострочення, але не більше 60 днів.
За умовами договору № 4969602 кредит надається строком на 15 днів. Проте, відповідно до п. 2.3.1.2 договору передбачено можливість пролонгації договору кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 
Встановлено судом, що первісним кредитором ТОВ «Мілоан» проценти за договором №4969602 нараховані за 62 дні (з 24.12.2021 по 23.02.2022 включно), тобто поза межами визначеного сторонами договору строку користування позикою (з урахуванням пролонгації) в 60 днів. Позивачем після набуття права вимоги нарахування процентів не здійснювалося. 
Суд вважає, що нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору є безпідставним.
Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Позивачем позовні вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено.
Тому проценти, нараховані поза строком кредитування (22.02.2022 - 300,00 грн та 23.02.2022 - 300,00 грн), не підлягають стягненню.
Отже, за договором №496902 підлягають стягненню проценти у розмірі 16 200,00 грн. В стягненні процентів за вказаним договором в сумі 600 грн позивачу слід відмовити.
Враховуючи викладене, розрахунок заборгованості за процентами, наведений представником відповідача у письмових поясненнях на позов, не є обгрунтованим. Умови договорів №555161677101 і №496902 недійсними в судовому порядку не визнавались, таких доказів суду не надано. Зустрічного позову з даного приводу відповідачем та його представником не подано. При цьому, сам факт проведення такого розрахунку свідчить про те, що стороною відповідача визнається факт наявності заборгованості за договорами кредиту та процентами. 
За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 35 723,80 грн, а саме: за договором позики №555161677101 від 05 грудня 2021 року в розмірі 11 783,80 грн, з яких: 4600,00 грн - тіло кредиту, 7183,80 грн - заборгованість за відсотками; за кредитним договором №4969602 від 23 грудня 2021 року в розмірі 23 940,00 грн, з яких: 6000,00 грн - тіло кредиту, 16 200 грн- заборгованість за відсотками, 1740,00 грн - комісія за надання кредиту. 
В стягненні решти заборгованості за процентами за договором №4969602 в розмірі 600,00 грн позивачу слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2382,39 грн (2422,40*35723,80/36323,80).
Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 13 000,00 грн, суд виходить з такого.
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем подано копію договору №02-07/2024 від 02.07.2024 про надання правової допомоги між ТОВ «Факторинг Партнерс» і Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та прайс-лист з видами і цінами правничий послуг, заявка на надання юридичної допомоги №952 від 01.02.2025 по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , витяг з Акту №5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025, відповідно до якого вартість послуг з надання усної консультації з вивченням документів та складання позовної заяви для подачі до суду становить 13 000 грн.
Як зазначено в постанові ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Встановлено, що розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача та його представника не надійшло.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 785,26 грн (13000 * 35723,80/36323,80).
Керуючись ст. ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 638, 639, 610, 611, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 274, 279, 280, 282 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором позики №555161677101 від 05 грудня 2021 року та кредитним договором № 4969602 від 23 грудня 2021 року в загальному розмірі 35 323 (тридцять п`ять тисяч сімсот двадцять три) грн 80 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судовий збір у розмірі 2 382 (дві тисячі триста вісімдесят дві) грн 39 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 12 785 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн 26 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ, 03150.
Відповідач:  ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Представник відповідача: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .
Дата складення повного судового рішення - 18 березня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова