Справа № 629/9292/25
Номер провадження 2-о/629/34/26 
РIШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м.Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді - Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання –Воєводіної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування заяви зазначила, що з лютого 2007 року вона та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Перші два роки сумісного життя вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому почали мешкати за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Вона та ОСОБА_3 разом вели побут, організовували сімейне життя, здійснювали поточний ремонт квартири, купляли меблі, побутову техніку та інші речі, необхідні для щоденного проживання. Усі питання щодо житла, побутових витрат та господарювання вирішувалися ними спільно, як це характерно для подружжя. Їх доходи використовувалися для спільних потреб: оплата комунальних послуг, продуктів харчування, одягу, лікування, розвитку дитини, побутових потреб. Розподіляли витрати за взаємною домовленістю, планували фінанси як єдина сім?я та не відокремлювали кошти один від одного. Вони дбали один про одного в період сезонних захворювань, підтримували у складних життєвих ситуаціях, разом приймали важливі рішення, щодо існування їхньої сім?ї. Такі взаємини характерні саме для подружніх стосунків, а не випадкового чи тимчасового співжиття. Родичі, сусіди, друзі та оточення сприймали їх як сім?ю. Вони разом відвідували сімейні заходи, свята, спільно представлялися як чоловік і дружина. Їх взаємини не приховувалися та мали відкритий характер. Їх стосунки мали всі ознаки сім?ї: сталість, непорушність, спільні плани на майбутнє, взаємні обов?язки та відповідальність. Вони жили як подружжя, пов?язані спільним побутом, дитиною, їхніми батьками та взаємною підтримкою. З 03 вересня 2025 року ОСОБА_3 був мобілізований до лав Збройних Сил України. 22.10.2025 року на адресу ОСОБА_2 -матері ОСОБА_3 надійшло повідомлення про те, що під час виконання бойового завдання ОСОБА_3 зник безвісті. З метою реалізації її права на отримання частини грошового забезпечення зниклих безвісті, як дружини зниклого безвісті військовослужбовця, надання пільг, заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, заявлену вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підтримала, та просила її задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення заяви, підтвердила обставини, викладені в заяві.
Представники інших заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду. Представник Міністерства оборони України надав письмові пояснення, за змістом яких зазначив про наявність спору про право, у зв`язку з чим просив залишити заяву без розгляду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частинами 1, 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . В подальшому ОСОБА_6 змінив по батькові на « ОСОБА_7 » (а.с.17-18). 
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.22).
З копії сповіщення сім`ї від 12.11.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 сповіщено про те, що її син ОСОБА_3 зник безвісті 22.10.2025 року виконуючи бойове завдання (а.с.24).
Лозівським РВП ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №12025221110001198 від 18.11.2025 року за ч.1 ст.115 КК України за фактом зникнення безвісті солдата ОСОБА_3 , що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с.25).
Факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, також підтверджується фотознімками, на яких вони зображені разом, у тому числі з дитиною, під час спільного відпочинку в різних місцях та у різний час (а.с.38-48).
ОСОБА_1 сплачує комунальні послуги за адресою місця мешкання матері ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , що підтверджується копіями квитанцій (а.с.49-66).
З письмових пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно мешкали разом за адресою: АДРЕСА_2 , вели побут, організовували сімейне життя, здійснювали поточний ремонт квартири, купляли меблі, побутову техніку та інші речі, необхідні для щоденного проживання. Усі питання щодо житла, побутових витрат та господарювання вирішувалося ними спільно, як це характерно для подружжя.
За повідомленням Лозівського ВДРАЦС у Лозівському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відсутні актові записи про шлюб та розірвання шлюбу відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині 1 статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).
Чинне цивільне процесуальне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, відповідно до статті 6 Конвенції судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та статті 315 ЦПК України.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.
Також, у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду, відступивши від висновків, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, зазначила, що справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на неефективність підходу до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п.5 ч. 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення(ч.2 ст. 315 ЦПК України).
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заявницею доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки встановлено, що заявниця спільно проживала з ОСОБА_3 з 2007 року, їхнім взаєминам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами та не заперечується заінтересованою особою – ОСОБА_2 - матір`ю ОСОБА_3 .
Доводи представника Міністерства оборони України про те, що існує спір про право, є необґрунтованими та не відповідають усталеній судовій практиці Верхового Суду, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для залишення заяви без розгляду. Також, незгода з доводами заявниці не свідчить про наявність між ними спору про право, оскільки ОСОБА_1 має намір реалізувати передбачене законом право на отримання одноразової грошової допомоги. Доказів того, що на таку допомогу та кошти претендують інші особи, окрім матері ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (яка не заперечує проти задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог) матеріали справи не містять.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 78, 79, 89, 264, 265, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Заяву- задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.п.н. НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з лютого 2007 року по день його зникнення безвісті, а саме по 22 жовтня 2025 року.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик