ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/36060/25 Суддя (судді) першої інстанції: Вісьтак М.Я.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Бєлової Л.В.
суддів: Аліменко В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу державної закупівлі,

ВСТАНОВИВ:

Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області звернулась до суду із адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати висновок Державної аудиторської служби України про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2024-03-05-013173-а 63710000-9. Послуги з обслуговування наземних видів транспорту (Послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Житомирської області, протяжністю 662,2 км).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, апелянт зазначає, що висновок Державної аудиторської служби України від 30.06.2025 про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2024-03-05-013173-а є безпідставним, необґрунтованим та прийнятим із перевищенням повноважень.
Позивач вказує, що жодних порушень пунктів 18 та 21 Особливостей №1178 не вчиняла, оскільки умови укладеного договору повністю відповідають предмету закупівлі та тендерній пропозиції переможця, а виявлені ДАСУ розбіжності у підсумкових відомостях ресурсів (ПВР) мають технічний характер і не впливають на зміст або ціну договору.
У зв`язку з цим просить визнати висновок ДАСУ протиправним та скасувати його як такий, що ґрунтується на формальних розбіжностях у кошторисній документації, не має належного обґрунтування, порушує принцип пропорційності і правової визначеності та фактично виходить за межі повноважень органу державного фінансового контролю.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу державної закупівлі.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.
У свою чергу, позивач подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2024 року Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області (замовник) було оприлюднено в електронній системі закупівель оголошення про проведення відкритих торгів із предметом закупівлі – “Послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Житомирської області протяжністю 662,2 км” (ідентифікатор закупівлі UA-2024-03-05-013173-а).
Умови проведення процедури визначалися тендерною документацією замовника, затвердженою уповноваженою особою. До тендерної документації входив Додаток 6 – технічне завдання, яке включало підсумкову відомість ресурсів (ПВР), що містила перелік машин, механізмів, матеріалів, обсягів робіт та інших ресурсів, необхідних для надання послуг. Відповідно до пункту 3.1.2 тендерної документації, учасники повинні були врахувати всі технічні, якісні та кількісні показники, наведені у технічному завданні, під час підготовки тендерної пропозиції.
Участь у торгах взяло кілька учасників, за результатами розгляду пропозицій переможцем визначено ТОВ “ГК “Автострада””. Пропозиція цього учасника містила в електронному вигляді ПВР, тотожну за структурою і змістом до тієї, що була наведена у складі тендерної документації.
16 квітня 2024 року між Службою відновлення та ТОВ “ГК “Автострада”” було укладено договір №48 про закупівлю послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг. До договору додано договірну підсумкову відомість ресурсів, що визначає фактичні показники трудових, матеріальних і технічних витрат.
Згідно з наказом Державної аудиторської служби України від 13.06.2025 №170, розпочато моніторинг процедури закупівлі UA-2024-03-05-013173-а на підставі пункту 5 частини першої статті 8 Закону України “Про публічні закупівлі” у зв`язку з надходженням звернення громадських організацій про можливі порушення законодавства.
Під час моніторингу ДАСУ здійснила аналіз: річного плану закупівель на 2024 рік; тендерної документації (у тому числі технічного завдання – Додатку 6 із підсумковою відомістю ресурсів); тендерної пропозиції ТОВ “ГК “Автострада””; протоколів розгляду пропозицій та рішення уповноваженої особи замовника; укладеного договору №48 від 16.04.2024 року з усіма додатками та змінами; пояснень замовника, наданих на запит ДАСУ.
За результатами аналізу 30 червня 2025 року ДАСУ склала висновок про результати моніторингу процедури закупівлі, у якому встановила, що умови укладеного договору не відповідають змісту тендерної пропозиції переможця.
У висновку зазначено, що в договірній ПВР, яка є додатком до договору, наявні відмінності порівняно з тендерною ПВР, поданою у складі пропозиції. Зокрема: відсутня позиція “Кран на автомобільному ходу, вантажопідйомністю 16 т” у кількості 7,44 маш.-год.; відсутній “Трактор гусеничний потужністю 59 кВт” у кількості 159,99 маш.-год.; змінено показник “Середній розряд ланки робітників” – з 5,5 у тендерній ПВР на 5,4 у договірній; змінено кількість машино-годин для компресора пересувного та для бензопили; наявні інші розбіжності у витратах машин і механізмів.
За висновком ДАСУ, ці відмінності свідчать про невідповідність умов договору змісту тендерної пропозиції переможця, що є порушенням пункту 18 Особливостей №1178, а укладений договір відповідно до пункту 21 цих Особливостей є нікчемним.
У розділі “Зобов`язання щодо усунення порушень” ДАСУ визначила, що замовник повинен здійснити заходи щодо усунення порушення шляхом приведення договору у відповідність до тендерної пропозиції або, у разі неможливості, вжити заходів щодо припинення зобов`язань за договором.
На підтвердження своїх доводів Відповідач долучив до матеріалів справи: копію наказу ДАСУ від 13.06.2025 №170 про початок моніторингу; копію висновку від 30.06.2025 року; копії тендерної документації та технічного завдання з додатками; копії тендерної пропозиції ТОВ “ГК “Автострада””; копію договору №48 з додатками; лист Служби відновлення з поясненнями на запит ДАСУ.
Позивачем, на підтвердження позовних вимог, надано: копію договору №48 та договірної ПВР; копію тендерної пропозиції переможця; копію технічного завдання; копію висновку ДАСУ, який оскаржується; копію листа-пояснення, поданого замовником у ході моніторингу; посилання на положення СОУ 42.1-37641918-085:2018, що допускають заміну машин і механізмів; виписки із законодавства, на які посилається Служба, зокрема статті 8, 22 Закону “Про публічні закупівлі” та статті 525, 651, 654 Цивільного кодексу України.
Відповідно до змісту пояснень Служби відновлення, різниця у договірній ПВР зумовлена тим, що підрядник має власну техніку, тому частина механізмів не потребує залучення орендованих машин, а інші ресурси оптимізовано без зміни технології виконання робіт. Також зазначено, що така практика відповідає пункту 6.6.4 СОУ 42.1-37641918-085:2018, який допускає коригування переліку машин і механізмів у межах незмінної технології.
Таким чином, на підставі досліджених доказів вбачається, що:
1) Тендерна документація містила технічне завдання з підсумковою відомістю ресурсів, яка визначала кількість і тип машин, механізмів і матеріалів, необхідних для виконання робіт.
2) Укладений договір №48 від 16.04.2024 року включав відомість ресурсів, що не збігалася з тією, що була у складі тендерної пропозиції переможця.
3) ДАСУ під час моніторингу зафіксувала цю невідповідність і кваліфікувала її як порушення пункту 18 Особливостей №1178, зазначивши можливі шляхи усунення.
4) Служба відновлення вважає висновок безпідставним, оскільки розбіжності у ПВР не змінили предмет договору, не порушили закон, а висновок ДАСУ не містить чіткого способу усунення порушення.
Отже, обставини справи підтверджуються наданими документами, не заперечуються сторонами у частині факту проведення моніторингу, укладення договору та наявності різниці між тендерною і договірною ПВР; спір між сторонами фактично стосується виключно правової оцінки відповідних розбіжностей, як підстави для визнання договору нікчемним, а також правомірності висновку ДАСУ (відповідача).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові та організаційні основи здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України від 26.01.1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі — Закон № 2939-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-XII, здійснення державного фінансового контролю покладається на центральний орган виконавчої влади, який уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі — орган державного фінансового контролю).
Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2939-XII, державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю шляхом проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірок закупівель, а також здійснення моніторингу закупівель.
Статтею 5 Закону № 2939-XII передбачено, що контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері публічних закупівель здійснюється, зокрема, шляхом проведення моніторингу закупівель у порядку, визначеному Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірок закупівель, а також у процесі здійснення державного фінансового аудиту та інспектування.
Моніторинг закупівель проводиться за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 року № 43 (далі — Положення), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Згідно з пунктом 7 Положення Держаудитслужба реалізує свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Пунктом 6 Положення встановлено, що Держаудитслужба наділена правом у встановленому законодавством порядку, зокрема: пред`являти керівникам та іншим посадовим особам підприємств, установ і організацій, діяльність яких підлягає контролю, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 16); порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням вимог законодавства, а також у судовому порядку стягувати в дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами на підставі незаконних договорів, без визначених законом підстав або з порушенням вимог законодавства (підпункт 20).
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення встановлено, що Держаудитслужба в межах покладених на неї завдань вживає у встановленому порядку заходів, спрямованих на усунення порушень законодавства, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю, а також забезпечує притягнення винних осіб до відповідальності. Зокрема, цей орган вимагає від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, що підлягають контролю, усунення встановлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; у разі невиконання вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів звертається до суду в інтересах держави; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; а також у встановленому порядку передає до правоохоронних органів матеріали, отримані за результатами державного фінансового контролю, якщо встановлені порушення передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних правопорушень.
Наведене узгоджується з положеннями статті 10 Закону № 2939-XII, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктами 7 та 8 цієї статті передбачено право такого органу пред`являти керівникам та іншим посадовим особам підприємств, установ і організацій, що підлягають контролю, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у судовому порядку вилучати до бюджету приховані та занижені валютні та інші платежі, виявлені під час ревізій; порушувати перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування або кредитування у випадках, коли отримані підприємствами, установами чи організаціями кошти або позички використовуються з порушенням вимог чинного законодавства; а також ініціювати перед відповідними державними органами питання щодо визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, і в судовому порядку стягувати в дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за такими незаконними договорами без установлених законом підстав або з порушенням законодавства.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю підлягають обов`язковому виконанню службовими особами об`єктів, щодо яких здійснюється контроль.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад визначені Законом України «Про публічні закупівлі» від 25 грудня 2015 року № 922-VIII (далі — Закон № 922) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 922-VIII уповноважений орган здійснює регулювання у сфері закупівель та забезпечує реалізацію державної політики у цій сфері в межах повноважень, визначених зазначеним Законом.
Згідно з положеннями статті 8 цього Закону встановлено, що моніторинг процедури закупівлі здійснюється центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, а також його міжрегіональними територіальними органами (далі — органи державного фінансового контролю).
Моніторинг процедури закупівлі може проводитися на всіх етапах здійснення закупівлі, а саме під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом строку його дії.
Разом з тим моніторинг процедури закупівлі не здійснюється щодо відповідності тендерної документації вимогам частини четвертої статті 22 цього Закону.
Крім того, моніторинг процедур закупівель проводиться також стосовно тих процедур закупівель, особливості здійснення яких визначені законами, зазначеними у частинах восьмій та дев`ятій статті 3 цього Закону.
Рішення щодо початку здійснення моніторингу процедури закупівлі приймається керівником органу державного фінансового контролю або його заступником (чи іншою уповноваженою керівником особою) за наявності однієї чи кількох передбачених підстав, зокрема у разі отримання інформації від органів державної влади, народних депутатів України або органів місцевого самоврядування про наявність ознак порушення чи порушень законодавства у сфері публічних закупівель.
З метою аналізу даних, які можуть свідчити про наявність ознак порушення або порушень законодавства у сфері публічних закупівель, можуть використовуватися, зокрема: інформація, оприлюднена в електронній системі закупівель; відомості, що містяться у єдиних державних реєстрах; а також інформація з баз даних, відкритих для доступу центральному органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Інформація про прийняття рішення щодо початку моніторингу процедури закупівлі підлягає оприлюдненню органом державного фінансового контролю в електронній системі закупівель протягом двох робочих днів з дати прийняття відповідного рішення. У такому повідомленні зазначається унікальний номер оголошення про проведення конкурентної процедури закупівлі, який присвоюється електронною системою закупівель, та/або унікальний номер повідомлення про намір укласти договір про закупівлю у разі застосування переговорної процедури закупівлі, а також наводиться опис підстав для здійснення моніторингу процедури закупівлі.
При цьому повідомлення про початок моніторингу процедури закупівлі не має наслідком зупинення проведення процедур закупівель, передбачених цим Законом.
За результатами проведення моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати такого моніторингу (далі — висновок), який підлягає затвердженню керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Зазначений висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складення.
Відповідно до положень пункту 31 частини першої статті 1 Закону № 922 тендерна документація підлягає розробленню та затвердженню замовником.
Згідно з пунктом 28 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, а також протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (далі — Особливості), тендерна документація формується замовником відповідно до вимог статті 22 Закону № 922 з урахуванням положень зазначених Особливостей.
Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 922 встановлено, що тендерна документація повинна містити, зокрема, інструкцію щодо підготовки тендерних пропозицій. Водночас відповідно до абзацу першого частини третьої статті 22 цього Закону тендерна документація може містити й іншу інформацію, вимоги щодо наявності якої передбачені законодавством, а також ту інформацію, яку замовник вважає за необхідне включити до її змісту.
Разом із тим відповідно до пункту 32 частини першої статті 1 Закону № 922 тендерна пропозиція визначається як пропозиція щодо предмета закупівлі або його окремої частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог, установлених тендерною документацією.
У свою чергу частиною першою статті 26 Закону № 922 передбачено, що тендерна пропозиція подається в електронній формі через електронну систему закупівель шляхом заповнення електронних форм з окремими полями, у яких зазначається інформація про ціну, інші критерії оцінки (у разі їх встановлення замовником), а також інформація від учасника процедури закупівлі щодо його відповідності кваліфікаційним критеріям, наявності або відсутності підстав, визначених статтею 17 Закону та тендерною документацією. Крім того, подання тендерної пропозиції здійснюється шляхом завантаження необхідних документів, які вимагаються замовником у тендерній документації.
Пунктом 18 зазначених Особливостей визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та має відповідати умовам тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. Водночас пунктом 21 Особливостей передбачено, що договір, укладений із порушенням вимог пункту 18, є нікчемним.
Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити положенням цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та їх моральним засадам. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент його вчинення стороною або сторонами вимог, встановлених частинами першою — третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, за винятком тих, що безпосередньо пов`язані з його недійсністю.
Отже, наведені норми матеріального права визначають межі повноважень органів державного фінансового контролю, порядок здійснення моніторингу процедур закупівель, а також умови чинності договорів та правочинів. Застосовуючи зазначені положення законодавства, суд здійснює оцінку правомірності дій Державної аудиторської служби України, а також перевіряє законність і співмірність визначеного у висновку способу усунення порушень з огляду на вимоги законності, пропорційності та принципу правової визначеності.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах повноважень, визначених чинним законодавством. Встановлені Державною аудиторською службою України розбіжності між тендерною та договірною підсумковою відомістю ресурсів свідчать про те, що укладений договір не повністю відповідає змісту тендерної пропозиції. При цьому доводи позивача щодо технічного характеру зазначених розбіжностей не спростовують факту формальної невідповідності між умовами тендерної пропозиції та укладеного договору.
Відповідно до пункту 18 Особливостей № 1178 умови договору про закупівлю не можуть відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. Зазначена норма має імперативний характер та не передбачає можливості її тлумачення залежно від економічної чи технологічної доцільності. Верховний Суд у своїх постановах від 04.05.2023 у справі № 640/17543/20 та від 19.04.2024 у справі № 500/4553/22 зазначив, що навіть незначні відмінності між умовами договору та змістом тендерної пропозиції є порушенням законодавства, а припис Державної аудиторської служби України щодо приведення договору у відповідність або припинення зобов`язань за таким договором є правомірним та пропорційним.
Посилання Служби відновлення на положення СОУ 42.1-37641918-085:2018 суд оцінює як такі, що не спростовують висновків Державної аудиторської служби України, оскільки зазначений стандарт регулює методику визначення вартості будівельних робіт, однак не звільняє замовника від обов`язку дотримуватися вимог публічного законодавства у сфері закупівель.
Щодо доводів про перевищення Державною аудиторською службою України своїх повноважень суд зазначає, що припис, викладений у висновку, відповідає положенням статті 8 Закону № 922-VIII та статті 10 Закону № 2939-XII і містить лише можливі варіанти поведінки замовника, не встановлюючи безумовного обов`язку щодо розірвання договору.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5 частини сьомої статті 8 Закону № 922 Державна аудиторська служба України у висновку про результати моніторингу закупівлі обов`язково зазначає зобов`язання щодо усунення встановленого порушення або порушень законодавства у сфері публічних закупівель.
Разом з тим Порядком № 552 затверджено форму такого висновку, яка передбачає його структуру. Зокрема, висновок складається зі вступної частини, у якій зазначається інформація про закупівлю, предмет закупівлі, дані щодо оприлюднення інформації, застосовану процедуру закупівлі, підстави здійснення моніторингу та дату його початку, а також містить інформацію про результати проведеного моніторингу, висновок щодо наявності або відсутності порушень і, у разі їх встановлення, зобов`язання щодо їх усунення.
Отже, зазначені норми надають Державній аудиторській службі України повноваження визначати у висновку зобов`язання щодо усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель і при цьому не встановлюють вичерпного переліку заходів або варіантів поведінки, спрямованих на усунення таких порушень. Конкретний захід, спрямований на усунення встановлених порушень, Держаудитслужба визначає самостійно в межах наданих їй повноважень.
З урахуванням приписів частини восьмої статті 8 Закону № 922 законодавцем визначено диспозитивний підхід до визначення варіантів правомірної поведінки замовника під час усунення порушень, зазначених у висновку. Зокрема, замовник має право оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що підтверджують усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або подати аргументовані заперечення до такого висновку, або надати інформацію про причини неможливості усунення встановлених порушень.
Таким чином, Законом № 922 на відповідача покладено обов`язок визначити можливі варіанти правомірної поведінки замовника. Водночас замовнику надається право вибору: вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, зокрема шляхом припинення зобов`язань за договором, та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію або документи, що підтверджують усунення порушення; або надати аргументовані заперечення; або повідомити про причини неможливості усунення встановлених порушень.
Частиною восьмою статті 8 Закону № 922 визначено порядок дій замовника державної закупівлі у разі встановлення за результатами моніторингу порушень законодавства під час проведення закупівлі. Законодавець передбачив декілька можливих варіантів правомірної поведінки замовника під час усунення таких порушень, зокрема шляхом оприлюднення через електронну систему закупівель документів або інформації, що підтверджують їх усунення, подання аргументованих заперечень до висновку або надання інформації щодо причин неможливості усунення порушень.
Отже, після оприлюднення висновку замовник має три можливі варіанти поведінки: усунути зазначені у висновку порушення законодавства у сфері публічних закупівель і надати документи, що це підтверджують; подати аргументовані заперечення до висновку; або повідомити про причини неможливості усунення встановлених порушень.
Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.05.2023 у справі № 640/17543/20.
Так, у зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що у разі належного дотримання замовником вимог Закону України «Про публічні закупівлі» правовідносини між переможцем закупівлі та замовником взагалі б не виникли, а відповідний договір не був би укладений.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону № 922 договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та їх моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а сам правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлюються.
Відповідно до частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав є, зокрема, визнання правочину недійсним. Водночас згідно з частиною першою статті 215 цього Кодексу підставою для недійсності правочину є недодержання під час його вчинення вимог, установлених частинами першою — третьою та п`ятою статті 203 цього Кодексу.
У постанові від 04.05.2023 у справі № 640/17543/20 Верховний Суд зазначив, що укладення договору є завершальною стадією проведення процедури закупівлі, тому невідхилення пропозиції учасника процедури закупівлі та подальше укладення договору можуть бути підставою для розірвання такого договору.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.02.2024 у справі № 260/3428/22 зазначив, що чинним законодавством передбачено дискреційні повноваження органу державного фінансового контролю щодо визначення способу усунення встановлених порушень залежно від характеру таких порушень.
Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.03.2025 у справі № 260/5129/22, відповідно до якої зі змісту та структури частини восьмої статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що саме замовник публічної закупівлі наділений правом визначати спосіб усунення встановлених порушень, обираючи один із передбачених законом варіантів правомірної поведінки.
Усунення порушення шляхом розірвання договору спрямоване на приведення правовідносин між сторонами у первісний стан. У випадку, якщо учасник процедури закупівлі не відповідає всім кваліфікаційним вимогам, визначеним тендерною документацією замовника, останній відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» повинен відхилити тендерну пропозицію такого учасника та відмінити процедуру закупівлі, що унеможливлює укладення договору.
Отже, за умови дотримання замовником вимог Закону України «Про публічні закупівлі» правовідносини між переможцем закупівлі та замовником взагалі б не виникли, а договір не був би укладений.
Контролюючим органом у висновку було чітко визначено заходи, яких має вжити позивач, а також спосіб усунення виявлених під час моніторингу порушень, що свідчить про визначеність і зрозумілість відповідного припису. Оскільки укладення договору є завершальним етапом процедури закупівлі, невідхилення пропозиції учасника та подальше укладення договору обґрунтовано розглядається як підстава для припинення такого договору.
З огляду на встановлені відповідачем під час моніторингу порушення, вимоги, викладені у висновку щодо припинення зобов`язань за договором, підлягають виконанню.
Доводи позивача про відсутність шкоди державному бюджету та належне виконання договору не можуть бути визначальними при оцінці правомірності дій відповідача, оскільки метою проведення моніторингу є забезпечення дотримання вимог законодавства у сфері публічних закупівель, а не лише запобігання завданню матеріальних збитків.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний висновок Державної аудиторської служби України є законним, прийнятим у межах наданих повноважень, обґрунтованим та співмірним.
Відповідно до приписів частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, за винятком випадків, передбачених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням того, що позивачем не було спростовано правомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваної постанови, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не обґрунтованість позовних вимог, а доводи Апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, апеляційна скарга Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року – без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Белова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна