Справа № 462/6522/25 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А. І. 
Провадження № 22-ц/811/3941/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів –Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року в складі судді Кирилюка А.І. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
встановив:

У серпні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1137-4021 від 07 січня 2023 року в розмірі 23000,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.01.2023 між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua) який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1137-4021, відповідно до якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 5600,00 грн на строк 300 календарних днів, базовий період 18 днів із сплатою: зниженої % ставки – 2,50% в день, стандартної % ставки – 3,00% в день.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, однак, відповідач всупереч умовам кредитного договору, порушив умови кредитного договору і не повернув кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку, встановленого в кредитному договорі, внаслідок чого, станом на 04.08.2025 загальний розмір заборгованості становить 50496,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 5600,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 44896,00 грн. 
Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 27496,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 23000,00 грн. 
Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просив стягнути лише частину заборгованості, а саме 5600,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом та 17400,00 грн. – простроченої заборгованості за нарахованими процентами, що разом становить 23000, 00 грн. 
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №1137-4021 від 07.01.2023 у розмірі 11200,00 грн., з яких: 5600,00 грн. – сума заборгованості за кредитом та 5600,00 грн. – сума заборгованості за процентами. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 1179 грн. 60 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду оскаржив позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс», вважає таким, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд належним чином не з`ясував «природу» процентів, які просив стягнути позивач, а також неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи та як результат неправильно застосував норми матеріального права.
Зокрема вказує на те, що Договір №1137-4021 від 07.01.2023 укладений на 300 днів, дата повернення кредиту 03.11.2023. Строк дії договору є рівним строку кредитування. Нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою – 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або Зниженою ставкою, та/або Пільговою ставкою). 
Пунктом 1.1 Кредитного договору передбачено, що Базовий період сплати відсотків – це проміжок часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до п. 4.8 Договору Базовий період складає 18 календарних дні. 
Звертає увагу, що базовий період – строк протягом якого позичальник бажає сплачувати саме проценти за користування кредитом, який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів. Строк кредитування – строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися, в даному випадку - 300 днів до 03.11.2023. 
В свою чергу, згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за Договором №1137-4021 від 07.01.2023, станом на 04.08.2025 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало лише нарахування процентів за користування кредитом ( згідно п. 4.6 та 10.1 кредитного договору) в строк договору (згідно п 4.8 Договору), що погоджений між сторонами. 
Крім того, зауважує, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору. Проте, ОСОБА_1 таким правом, як споживач, не скористався.
Також звертає увагу, що позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень ст. 625 ЦК України, пеню, штраф або інші платежі за неналежне виконання умов Кредитного договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
В той же час, суд першої інстанції не правильно встановивши правову підставу для нарахування процентів за Кредитним договором, застосував ст. 18 та ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливого нарахування непропорційно великої суми компенсації за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 
В результаті неправильного застосування вищезазначених норм матеріального права суд першої інстанції зробив хибний висновок, що «нараховані позивачем відсотки за користування кредитом є несправедливими та не відповідають вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів та як наслідок скасував законне право позивача на отримання процентів за користування відповідачем кредитних коштів. 
Наголошує, що відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти зазначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився з ними. 
Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11200 грн та судовий збір в розмірі 1179,60 грн., ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. При цьому зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір процентів за кредитним договором, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів», а також практики Верховного Суду, Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини. 
Додає, що станом на час подання цього відзиву відповідач добровільно виконав судове рішення в повному обсязі, що підтверджується платіжними документами. Заборгованість перед позивачем відсутня. Апеляційна скарга не містить нових обставин або доказів, які б спростовували законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. 
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення кредитної заборгованості, сумарний розмір якої не перевищує тридцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суд першої інстанції виходив з того, що встановлений сторонами договору розмір відсотків у розмірі 2,5% та 3 % є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить встановленим обмеженням статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків.
Враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 17400,00 грн. не є співмірною сумі кредиту у 5600,00 грн. за договором №1137-4021 від 07.01.2023, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про зменшення розміру відсотків до суми заборгованості за тілом кредиту – 5600,00 грн, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, судова колегія виходить з такого.
Судом встановлено, що 07.01.2023 між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1137-4021 шляхом акцептування позичальником оферти кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А8453 (а.с.11-16)
Відповідно до п.4.1, 4.2 договору кредитодавець надає позичальникові кредит, загальний розмір якого становить 5600,00 грн. Дата видачі кредиту 07.01.2023. 
Згідно із п.4.4 договору базовий період складає 18 календарних днів. 
Пунктом 4.8 договору встановлено, що строк кредитування становить 300 календарних днів, дата повернення (виплати) кредиту 03.11.2023.
Відповідно до п. 3.1 цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
До договору про відкриття кредитної лінії №1137-4021 від 07.01.2023 року, укладеного між ТОВ «Укр кредит фінанс» та відповідачем, позивачем долучено Правила відкриття кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, які підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А8453 (а.с.18-28)
Факт видачі кредитних коштів в сумі 5600,00 грн. за договором №1137-4021 від 07.01.2023, на номер особистого електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 , зазначеного відповідачем у договорі, підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1137-4021 від 07.01.2023 (а.с. 27-29). Крім цього, перерахування коштів в розмірі 5600,00 грн. за договором №1137-4021 від 07.01.2023 на картку № НОМЕР_1 підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с.30).
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №1137-4021 від 07.01.2023, загальна заборгованість відповідача становить 50496,00 грн., з яких 5600,00 грн. сума заборгованості за основним боргом, 44896,00 залишок відсотків (а.с.31-35)
Разом з цим, кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 27496,00 грн. за умовами погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 23 000грн. 
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно із п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У своїй постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 Верховний Суд зробив висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», пройшов реєстрацію на офіційному веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач створив особистий кабінет та надав всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надав згоду на обробку персональних даних.
Для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обрав бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно вніс номер банківської картки та підтвердив, що ознайомлений з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), які теж підписав одноразовим ідентифікатором А8453. 
Після прийняття позичальником умов кредитного договору 07.01.2023 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» уклав із ОСОБА_1 . Договір про відкриття кредитної лінії, який підписано відповідачем відповідно до вимог ч. 6, 8 ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А8453, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 . 
АТ КБ «ПриватБанк» повідомив про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору 4010 від 02.12.2019, у тому числі, по платежу ID платежу 2184164154 на платіжну картку № НОМЕР_1 за договором № 1137-4021 в сумі 5600,00 грн. 
Вказані обставини відповідачем не заперечуються, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягають.
Згідно із розрахунком заборгованості, наданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс», ОСОБА_1 у період дії строку кредитного договору, один раз, а саме 09.02.2023 року сплатив 5000,00 грн., які були зараховані в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. 
Таким чином розмір заборгованості за основним боргом в сумі 5600,00 грн. залишився не сплаченим, про що заявлено позивачем у позові та відображено в розрахунку заборгованості.
Зважаючи на встановлені судом обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить переконання, що висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 5600,00 грн. є правильним. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи щодо позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 17400, 00 грн., апеляційний суд виходить з такого.
Як зазначалось вище, умовами договору про відкриття кредитної лінії № 1137-4021 від 07.01.2023 року передбачено такі процентні ставки: стандартна процентна ставка 3,0% за кожен день користування кредитом; знижена ставка 2,5 % за кожний день користування кредитом протягом 18 днів, що становить базовий період. При цьому виходячи з визначення базового періоду – це проміжок часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплатити відсотки за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього Договору в визначена сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця. У свою чергу, строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. За умовами Договору про відкриття кредитної лінії № 1137-4021 від 07.01.2023 у дата повернення кредиту 03.11.2023. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 користуючись кредитними коштами не сплачував відсотки, такі позивачем в сумі 44896,00 грн. розраховані в межах строку кредитування з 07.01.2023 по 02.11.2023, про що свідчить розрахунок заборгованості. 
Однак, зважаючи на застосування позивачем до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», останній списано частину заборгованості за відсотками в сумі 27496, внаслідок чого несплаченою залишилась заборгованість в сумі 17400,00 грн. 
Доказів, які підтверджували сплату позичальником вказаного розміру заборгованості, матеріали справи не містять. 
Висновок суду першої інстанції про те, що розмір відсотків є явно завищеними, таким, що не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, колегія суддів вважає помилковим з огляду на таке. 
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
За змістом частини 1,2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 цього ж закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Надаючи оцінку щодо стягнутої суми заборгованості по відсоткам, колегія суддів враховує позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.
Так, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження N 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.
Однак у спірному випадку позивач вимогу про стягнення процентів, що нараховуються за прострочення виконання грошових зобов`язань не заявляв, а лише просив, окрім тіла кредиту, стягнути проценти за правомірне користування кредитними коштами, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд не вправі був зменшувати їх розмір.
Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, згідно з умовами договору, він мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі після отримання грошових коштів, однак таким правом не скористалася.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.
Такий висновок теж підлягає застосуванню і до спірних правовідносин.
Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
При цьому проценти за кредитним договором, згідно статті 1056-1 ЦК України, не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 17400,00 грн. підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції необхідно змінити, збільшивши суму нарахованих процентів що підлягає стягненню до 17400,00 грн., а разом, з урахуванням боргу за тілом кредиту в сумі 5600,00 грн., до стягнення з відповідача підлягає 23000,00 грн.
Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6056 грн. 00 коп. (2422,40 грн. за подачу позовної заяви + 3 633, 60 грн. за подачу апеляційної скарги).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1137-4021 від 11 січня 2023 року в розмірі 11800,00 грн. – скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення таких вимог, змінивши загальний розмір стягнення заборгованості, який стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором №1137-4021 від 11 січня 2023 року з 11200 гривень 00 копійок на 23000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 1179 гривень 00 копійок – скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 2422 грн. 40 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 3633 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а загалом 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.
Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 березня 2026 року. 

Головуючий       А.В. Ніткевич 

Судді:  С.М. Бойко 

С.М. Копняк