Справа № 333/8308/25
Провадження № 2-а/333/11/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді         Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання Кунець В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса фактичного розташування: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), третя особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд. 16, код ЄДРПОУ: 35037364) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
03.09.2025 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Трифонова А.В., до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Позовна заява обґрунтована тим, що наприкінці серпня 2025 року через портал “ДІЯ” він дізнався про наявність відкритого виконавчого провадження відносно нього. ОСОБА_1 звернувся за професійною правничою допомогою до адвоката.
28.03.2025 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 та поліцейськими позивач був безпідставно затриманий та примусово доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно нього не складався, повістку про наступну явку до будь-якого районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки або до іншої установи він не отримував, про те, що відносно нього буде розглядатися справа про адміністративне правопорушення він не знав і не міг знати, оскільки про дату розгляду справи його ніхто не повідомляв.
Дане затримання є незаконним, оскільки поліцейськими, які здійснювали затримання даного громадянина, було порушено пункт 47 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі-Порядок, Постанова № 560), а саме — не складено протокол адміністративного затримання, відеофіксація перевірки документів та затримання не здійснювалася. 
На думку відповідача, позивачем було порушено вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме те, що в нього був відсутній військово-обліковий документ.
Про те, що 04.04.2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_4 буде розглядатися справа відносно ОСОБА_2 , останнього не було повідомлено, жодної повістки він не отримував, як і не складався протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
У результаті чого, за відсутності виклику та належного повідомлення про розгляд справи, 04.04.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову № 1648, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 17 000,00 грн. Зазначену постанову позивач не отримував, що підтверджується відсутністю у відповідача будь-якого доказу її направлення або вручення.
Таким чином, позивач не був належним чином повідомлений про факт притягнення до адміністративної відповідальності, а отже, не мав можливості вчасно її оскаржити. Про існування постанови він дізнався лише наприкінці серпня 2025 року через портал “ДІЯ”, коли побачив інформацію про наявність відкритого виконавчого провадження відносно нього. Після цього ОСОБА_1 звернувся за професійною правничою допомогою до адвоката.
Представник позивача вважає протиправними дії військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , які здійснили затримання позивача, примусово доставили його до ТЦК та СП. Внаслідок цих дій позивача було мобілізовано і з07.04.2025 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України.
Також представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 а не було належним чином повідомлено про дату та місце розгляду адміністративної справи. Згідно з ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка повинна вручатися не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи, із зазначенням точної дати та місця розгляду. Позивач повістку не отримував, і жодних доказів її вручення відповідачем не надано.
Відповідно до пункту 52 Порядку № 560, під час перевірки військово-облікового документа або документа в електронній формі уповноважені посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 чи поліцейські зобов`язані здійснювати фото- або відеофіксацію процесу пред`явлення документів із використанням технічних засобів. Проте, відповідачем не надано жодного відеозапису перевірки, у зв`язку з цим вказаний акт не може вважатися належним і допустимим доказом. Без дотримання положень п. 52 Порядку № 560, такий акт втрачає будь-яку доказову силу.
Ухвалою суду від 02.10.2025 року позовна заява ОСОБА_1 була прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Даною ухвалою суду було витребувано із ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином засвідчену копію матеріалів справи №1648 про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також копії відеозаписів перевірки військово-облікового документа у військовозобов`язаного ОСОБА_1 28.03.2025 р.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Матеріали справи № 1648 про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були надані відповідачем після повторного запиту суду від 13.01.2026 року Вих. 333/8308/25/486/2026.
Представником Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано матеріали виконавчого провадження № 78715733 щодо боржника ОСОБА_1 ..
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
За приписами ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Судом встановлено, що 28.03.2025 року головним спеціалістом мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , без присутності свідків, складено протокол № 1648 про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 року, відповідно до якого 28.03.2025 року під час проведення співробітниками Національної поліції України перевірки у осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, виявлена відсутність у громадянина ОСОБА_1 військово-облікового документа, встановленого чинними нормативно-правовими актами України зразка. Своїми діями (бездіяльністю) громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункт 25 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 від пояснень по суті протоколу відмовився. До протоколу додаються копія паспорту, акт про відсутність військово-облікового документу, довідка про доставлення та відеозапис.
Розгляд справи відбувся 04.04.2025 року за відсутності позивача.
04.04.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 винесено постанову № 1648 у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
Згідно з постановою суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що 28.03.2025 року, ОСОБА_1 при перевірці військово-облікових документів не мав при собі військово-облікового документу, про що було складено відповідний акт від 28.03.2025 року. Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 року № 1648, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце, дату і час розгляду справи, а саме 04.04.2025 року о 08:00 год. в кабінеті № 30 приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 . В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від пояснень відмовився. Свою провину не визнав.
На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився.
У постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Діяння ОСОБА_1 у мотивувальній частині постанови кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Постановою головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сулаковим Є.І. від 29.07.2025 року відкрито виконавче провадження № 78715733 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 34 000,00 грн.
На підтвердження того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , представником позивача було долучено до матеріалів справи військовий квиток.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі статтею 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
В адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
На запит суду представник відповідача додав копії: постанови про адміністративне правопорушення № 1648 від 04.04.2025 року, протоколу № 1648 про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 року, акту про відсутність військово-облікового документу від 28.03.2025 року, паспорт позивача, довідки про доставлення (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відеозапис скоєння позивачем правопорушення суду наданий не був, хоча він є невід`ємною частиною справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно з ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 – 244-21, 244-24 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Отже, протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, мають право складати уповноважені на те посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Водночас, в протоколі № 1648 про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 року зазначено, що його складено головним спеціалістом мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 
В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 є уповноваженою на те посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
При цьому, відповідач, достовірно знаючи, що позивач заперечує проти того, що вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою, не надав доказів на спростування доводів сторони позивача.
Приміткою у статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Відповідно до пункту 9 Постанови КМУ № 559 від 16 травня 2024 року військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.
Посилаючись в постанові на обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, який був складений відносно позивача за ч.3 ст.210-1 КУпАП, суб`єкт владних повноважень обмежився вказівкою на те, що ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документу. Інформації про те, що у ОСОБА_1 на момент перевірки був відсутній військово-обліковий документ в електронній формі, а саме у «Резерв+», в оскаржуваній постанові не міститься.
Згідно ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Вимоги, зазначені у частині шостій статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», щодо здійснення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024 р. згідно із Законом № 3633-IX від 11.04.2024 року.
Суд звертає увагу, що відповідно до протоколу № 1648 про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 року, до протоколу додано лише копії: постанови про адміністративне правопорушення № 1648 від 04.04.2025 року, протоколу № 1648 про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 року, акту про відсутність військово-облікового документу від 28.03.2025 року, паспорт позивача, довідки про доставлення (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відеозапис скоєння позивачем правопорушення суду наданий не був, хоча він є невід`ємною частиною справи про адміністративне правопорушення..
Таким чином, докази у вигляді фото- чи відеофіксації, які відповідно до вимог чинного законодавства є обов`язковими під час перевірки документів, до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не були додані, а суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови не надав належної оцінки зазначеній обставині.
Тобто, представник відповідача не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що 28.03.2025 року, під час проведення перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документа, зокрема, наявного у нього військово-облікового документа у електронній формі та не надав його на вимогу уповноважених осіб.
Акт про відсутність військово-облікового документу від 28.03.2025 року, згідно якого ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документу (військово-облікового документу в електронній формі), засвідчений лише підписами осіб, які здійснювали перевірку, та не є беззаперечним підтвердженням факту непред`явлення ним військово-облікового документу.
Інших належних і допустимих доказів не пред`явлення ОСОБА_1 військово-облікового документу 28.03.2025 року до протоколу № 1648 про адміністративне правопорушення не додано.
У справі «Barbera, MessequeandJabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 06.12.1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а).
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).
Таким чином, відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.
За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови, а провадження у справі закрити.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 605,00 грн.
Керуючись ст.ст. 7, 210-1, 247, 268, 283, 288, 289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 77, 139, 241-246, 255, 286 КАС України суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса фактичного розташування: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), третя особа: Комунарський районний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд. 16, код ЄДРПОУ: 35037364) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову № 1648 від 04.04.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. - скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. – закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса фактичного розташування: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Копію рішення направити учасникам справи.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя  І.Й.Наумова