ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 689/423/26
Провадження № 22-ц/820/1138/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю прокурора Лісового О.І.,
представника заявника Степанова В.А.,
представниці заінтересованої особи Прокопчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за заявою Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_1  до закладу з надання психіатричної допомоги за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2026 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2026 року Комунальне некомерційне підприємство «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради (далі – Медичний заклад) звернулося до суду з заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без її згоди.
Медичний заклад зазначив, що 16 березня 2026 року до його приймального відділення була доставлена ОСОБА_1 у супроводі працівників поліції та батька. Під час огляду хворої лікар-психіатр ОСОБА_2 зробив висновок про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю у неї важкого психічного розладу, який обумовлює на даний час її небезпеку для себе та оточуючих, а також безпорадність та нездатність задовольняти власні життєві потреби, на рівні яких забезпечується життєдіяльність. Надалі комісія лікарів підтвердила наявність у ОСОБА_1 гострого поліморфного психотичного розладу із симптомами шизофренії та необхідність її лікування тільки в умовах стаціонару строком до 1 місяця. Водночас усвідомлена згода ОСОБА_1 на госпіталізацію відсутня у зв`язку з особливостями психічного стану, що не дає їй змогу критично усвідомити всі обставини стаціонування.
За таких обставин Медичний заклад просив суд ухвалити рішення про подальше перебування ОСОБА_1 у психіатричному закладі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2026 року заяву задоволено.
ОСОБА_1 госпіталізовано до Медичного закладу у примусовому порядку терміном до 1 місяця.
Допущено негайне виконання рішення суду.
Суд керувався тим, що внаслідок психічного розладу ОСОБА_1 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї самої. Водночас ОСОБА_1 висловила заперечення проти поміщення її до закладу з надання психіатричної допомоги, а тому мають місце підстави для госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її згоди.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не має будь-яких психічних розладів і не хворіє на психічні захворювання, не є небезпечною для себе та суспільства та не потребує примусового лікування. Медичний заклад не надав достатніх доказів про те, що ОСОБА_1 вчиняє чи має намір вчинити дії, небезпечні для неї чи оточуючих, не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Також у справі відсутні належні та допустимі докази стійкості захворювання ОСОБА_1 , що є підставою для її тривалого тримання у психіатричній лікарні. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заяви.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У часники процесу не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

16 березня 2026 року ОСОБА_1 була доставлена до приймального відділення Медичного закладу бригадою швидкої медичної допомоги у супроводі працівників поліції та батька ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 не дала письмової згоди на свою госпіталізацію до психіатричного закладу.
Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_1 страждає на психічне захворювання у вигляді гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, виявляє небезпеку для себе та оточуючих, а також безпорадність та нездатність задовольняти власні життєві потреби, на рівні яких забезпечує життєдіяльність, та потребує медичної допомоги, ненадання якої може завдати значної шкоди її здоров`ю, і, таким чином, потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» за ухвалою суду.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтями 29, 32 Конституції України встановлено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до Преамбули Закону України від 22 лютого 2000 року №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» (далі – Закон №1489-ІІІ) цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.
За змістом статті 1 Закону №1489-ІІІ: психічні розлади – розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; тяжкий психічний розлад – розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку; психіатрична допомога – комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
В силу статті 4 Закону №1489-ІІІ психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.
Згідно зі статтею 14 Закону №1489-ІІІ особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:  вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або  неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
Європейський суд з прав людини у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» («Winterwerp v. the Netherlands», заява № 6301/73, рішення від 24 жовтня 1979 року, пункт 39) зазначив, що особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.
Із положень частини другої статті 22 Закону №1489-ІІІ слідує, що заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до такого закладу в примусовому порядку розглядається судом за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги протягом 24 годин з дня її надходження.
Як передбачено статтею 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.  Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Чинне законодавство встановлює презумпцію психічного здоров`я, яка унеможливлює безпідставне втручання держави в особисті свободу та недоторканість людини.
Аналіз указаних норм Закону №1489-ІІІ дає підстави для висновку, що примусова госпіталізація можлива лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі №447/1095/21).
Із доданої до матеріалів справи медичної документації вбачається, що 16 березня 2026 року ОСОБА_1 було доставлено до Медичного закладу у зв`язку з параноїдальною та суїцидальною поведінкою. Факт такої поведінки ОСОБА_1 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та письмовими нотатками ОСОБА_1 .
Встановивши, що ОСОБА_1 страждає на психічне захворювання та виявляє небезпеку для себе, у зв`язку з чим потребує медичної допомоги в умовах стаціонару, а її усвідомлена згода на госпіталізацію відсутня, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є здоровою особою та не потребує примусового лікування, суперечать фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють питання примусової госпіталізації осіб, які страждають на психічні захворювання, та належно оцінив досліджені докази. Твердження ОСОБА_1 про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 квітня 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

А.М. Костенко

Головуючий у першій інстанції – Мазурчак В.М.
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 73