П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/10071/24	

Категорія 111030000	Головуючий у суді І інстанції: Пекний А.С. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюк Г.В.	
суддів: 	Федусик А.Г.	
 	Шляхтицький О.І.	

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 р. у справі № 420/10071/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2023 №2975329-2407-1554-UА51100270000073549. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2023 №2975328-2407-1554-UА51100270000073549. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 08.12.2023 №2975343-2407-1554-UА51100270000073549. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.04.2023 №2962525-2407-1554-UА51100270000073549.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області зазначає, що суд першої інстанції надав перевагу доводам Позивача, не прийнявши до уваги доказів Відповідача, що призвело до порушення принципів, закріплених у ст. 8 КАС України, щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що у свою чергу, призвело до порушення вимог ст. 72, 242 КАС України. Зокрема, судом першої інстанції не дотримана така основна засада судочинства, передбачена ст. 129 Конституції України, як законність, що передбачає вирішення спору при правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, підстав для його скасування не вбачається, а апеляційна скарга є повністю безпідставною та необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 19.12.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець, знаходиться на обліку в Суворівській ДПІ на єдиному податку 3 група 5%, основним видом економічної діяльності є з 2020 року – 25.11 “Виробництво металевих конструкцій та частин конструкцій”, з 2021 року - 27.12 – “Виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури”.
Позивач є власником, зокрема, такого нерухомого майна:
нежитлового приміщення загальною площею 214.9 кв.м., реєстраційний номер: 2026872951101, адреса: АДРЕСА_1 ;
нежитлового приміщення загальною площею 223 кв.м., реєстраційний номер: 2026848851101, адреса: АДРЕСА_2 .
Наведені обставини підтверджуються, у тому числі, відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1082455 від 31.01.2025.
Згідно з технічним паспортом на виробничий будинок за адресою АДРЕСА_3 , об`єкт нерухомості складається з:
- нежитлової будівлі цеху (літера “В”), яка складається з ІІ поверхів, а саме: І поверх загальною площею – 158,2 кв.м., ІІ поверх загальною площею – 223,0 кв.м., антресолі площею 20,3 кв.м., що загалом складає – 401,5 кв.м.;
- нежитлової будівлі сараю (літера “Г”) загальною площею 36,4 кв.м.
Загальна площа об`єкту становить 437,9 кв.м.
До 10.02.2020 зазначений об`єкт площею 437,9 кв.м. був зареєстрований за №1591490151101.
Контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:
№ 2975329-2407-1554-UА51100270000073549 від 08.12.2023, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами ( АДРЕСА_2 , загальна площа 223.0 кв.м, право власності з 05.02.2020) на суму податкового зобов`язання 8776,91 грн за 2020 рік;
- № 2975328-2407-1554-UА51100270000073549 від 08.12.2023, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами ( АДРЕСА_3 , загальна площа 437,9 кв.м, право власності з 03.07.2018) на суму податкового зобов`язання 1723,50 грн за 2020 рік; 
- № 2975343-2407-1554-UА51100270000073549 від 08.12.2023, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами ( АДРЕСА_2 , загальна площа 223,0 кв.м, право власності з 05.02.2020) на суму податкового зобов`язання 13380,00 грн за 2021 рік; 
- № 2962525-2407-1554-UА51100270000073549 від 05.04.2023, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами ( АДРЕСА_2 , загальна площа 223.0 кв.м, право власності з 05.02.2020) в розмірі 14495,00 грн за 2022 рік.
Вважаючи ці податкові повідомлення протиправними, оскаржив їх до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначення відповідачем у оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях позивачу сум податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є протиправним.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
За приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи “Будівлі промислові та склади” (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті (пункт 30.1 статті 30 Податкового кодексу України).
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).
Таким чином, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 812/1800/18 дійшов висновку, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм “будівлі промисловості”, лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), за суб`єктним складом, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме: будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17.
У даному спірному випадку законодавцем встановлено дві одночасні умови для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме: 
1) об`єктом нерухомості мають бути виключно промислові будівлі, які віднесені до групи “Будівлі промислові та склади” (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 
2) такі промислові будівлі повинні використовуватися суб`єктом господарювання за призначенням за видами основної діяльність які класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.
Згідно з положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості – це будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості.
До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
Згідно пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу “Будівлі нежитлові” група 125 “Будівлі промислові та склади” клас 1251 “Будівлі промисловості”.
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 “Будівлі промисловості”, який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 – “Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості”, 1251.2 – “Будівлі підприємств чорної металургії”, 1251.3 – “Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості”, 1251.4 – “Будівлі підприємств легкої промисловості”, 1251.5 – “Будівлі підприємств харчової промисловості”, 1251.6 – “Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості”, 1251.7 – “Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості”, 1251.8 – “Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості”, 1251.9 – “Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне”, 1252.8 – “Склади універсальні”, 1252.9 – “Склади та сховища інші”.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. При цьому положення підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України поширюють свою дію, в тому числі і на складські приміщення промислових підприємств.
З матеріалів справи видно, що позивач є власником об`єкта нежитлової нерухомості - виробничого будинку за адресою м. Одеса, вулиця Середня, будинок 10-А/2, приміщення 1 загальною площею 214.9 кв.м. та приміщення 2 загальною площею 223 кв.м.
Згідно з експертним висновком АС1 № 2315102 від 31.05.2023, виконаним Державним підприємством “Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві”, зазначений об`єкт нерухомості за своїм функціональним призначенням “виробництво частин конструкцій електротехнічних мереж будівель, зокрема, щитів 0,4 кВ, постів кнопочних тощо, збирання панелей з металоконструкцій та ремонт електроустаткування” класифікується за кодом 1251.8 “Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості” Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
ОСОБА_1 19.12.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність за основними видами економічної діяльності: з 2020 року – 25.11 “Виробництво металевих конструкцій та частин конструкцій”, з 2021 року - 27.12 – “Виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури”.
Обставини здійснення позивачем господарської діяльності відповідно до основного виду діяльності підтверджується наданими до суду копіями договорів на виконання робіт, актів виконаних робіт з контрагентами за 2020 – 2022 роки, деклараціями з єдиного податку за 2020 – 2022 роки.
Зазначені основні види діяльності позивача класифікуються у секції “С” КВЕД ДК 009:2010.
Відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач не здійснює господарську діяльність, що класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, а також що зазначені об`єкти нерухомості використовуються позивачем не за призначенням чи в будь-яких інших цілях, крім вищезазначеної промислової діяльності.
З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що в силу приписів підпункту “є” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України відповідне нерухоме майно, яким володіє позивач, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Тому визначення відповідачем у оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях позивачу сум податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є протиправним.
Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (т.1 а.с. 40) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року по справі № 420/10071/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький