РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/16662/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправним і скасувати наказ від 07.04.2025 № 1844-АГ "Про призначення службового розслідування" стосовно притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності через втрачене під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України військове майно інженерно-авіаційної служби;
визнати протиправним і скасувати наказ від 29.04.2025 № 990-ОД "Про результати службового розслідування" про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності;
зобов`язати відповідача у разі скасування наказу про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності видати відповідний наказ про нарахування та виплату коштів, що були утримані внаслідок передчасного прийняття Наказу “Про результати службового розслідування” від 12.04.2025 № 990-ОД з бюджетних коштів відповідача.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно і безпідставно притягнуто його до обмеженої матеріальної відповідальності через втрачене під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України військове майно інженерно-авіаційної служби (далі - ІАС). У позивача не було відібрано пояснення щодо даного порушення, не надано можливість дізнатися про суть призначеного розслідування, пояснити свою позицію, заперечити провину. Притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності відбулось без встановлення необхідних підстав, без дослідження наявності чи відсутності його вини. Тоді як підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців", які виключають матеріальну відповідальність. Тобто обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно, і міра вказаного виду юридичної відповідальності. Позивач не погоджується з оскаржуваними наказами відповідача та заперечує обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду.
Ухвалою суду від 12.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Одночасно цією ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, зобов`язано відповідача у строк для подання відзиву подати до суду оскаржувані накази та матеріали службового розслідування.
У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів, ухвалою суду від 12.01.2026 витребувано у Державної прикордонної служби України оскаржувані накази та матеріали службового розслідування. Встановлено п`ятиденний строк для подання доказів.
Ухвалою суду від 24.02.2026 повторно витребувано у Державної прикордонної служби України оскаржувані накази та матеріали службового розслідування. Встановлено п`ятиденний строк для подання доказів. 
25.02.2026 до суду надійшла заява від Державної прикордонної служби України якою повідомлено, що витребувані документи будуть подані військовою частиною НОМЕР_2 .
03.03.2026 до суду від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву (зареєстрований у системі «Електронний суд» 02.03.2026), в якому представник відповідача проти позову заперечує. Вказує, що після віддання наказу безпосереднім командиром щодо евакуації майна на військовослужбовців, у тому числі і на позивача, покладено обов`язок щодо збереження та евакуації відповідного майна. Об`єктивних причин, які б перешкоджали виконанню відповідного наказу комісією офіцерів встановлено не було і, як наслідок, бездіяльність військовослужбовців призвела до втрати майна та заподіяння матеріальних збитків. Дії позивача обґрунтовано кваліфіковані як дисциплінарний проступок, а накладене дисциплінарне стягнення у вигляді притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності у визначеному законодавством порядку є правомірними.
В межах цієї справи предметом спору є правомірність видання наказів НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 07.04.2025 № 1844-АГ «Про призначення службового розслідування» та від 29.04.2025 року № 990-ОД «Про результати службового розслідування», яким, зокрема, визнано наявність шкоди, заподіяної позивачем унаслідок втрати військового майна, та прийнято рішення про внесення відповідних сум до книги обліку нестач військової частини. Представник відповідача зазначає про відсутність умов, за яких можна було б обґрунтовано посилатися на стан крайньої необхідності як обставину, що виключає матеріальну відповідальність. Навіть у випадку отримання наказу, який не був явно злочинним, невиконання обов`язку щодо забезпечення обліку та збереження військового майна, а також не виконання його не звільняє позивача від відповідальності за допущену втрату. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 21.08.2024 по даний час, що не заперечується учасниками справи.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону від 07.04.2025 №1844-АГ «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин щодо втрати військового майна інженерно-авіаційної служби групою повітряної розвідки відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден.
Термін службового розслідування продовжувався до 22.04.2025 на підставі наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону 14.04.2025 №1989-АГ «Про продовження терміну службового розслідування».
Підставою для проведення службового розслідування слугував рапорт начальника відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.03.2025 №22.11/21067/25-Вн, яким останній доповів про втрату військового майна номенклатури інженерно-авіаційної служби групою повітряної розвідки відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден в ході ведення бойових дій.
Відповідно до роздавальної відомості майна ІАС у тимчасове користування отримано та обліковано за інспектором прикордонної служби 2 категорії - водієм групи зв`язку відділення управління 2 розвідувально-ударної прикордонної застави відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден молодшим сержантом ОСОБА_2 .
Згідно з витягом з журналу бойових дій відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону за номенклатурою справ 2025 № 22.11-9 розпочато 01.01.2025, на виконання бойового розпорядження №1042-БР-гриф від 04.03.2025 з метою виконання бойових (спеціальних) завдань із захисту національних інтересів і територіальної цілісності, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України в районах ведення оборонної операції сил оборони в операційній зоні УВ «К…» для виконання бойового розпорядження щодо ведення повітряної розвідки та нанесення ураження противнику за допомогою БпЛА поблизу населених пунктів «Л…» (рф), «Н… та Б…», 07.03.2025 вибув екіпаж в район населеного пункту «Б…» у складі: старший лейтенант ОСОБА_3 , головний сержант ОСОБА_4 , молодший сержант ОСОБА_5 , молодший сержант ОСОБА_6 , старший солдат ОСОБА_7 на стартовій позиції (далі - СП) «М…».
Відповідно до витягу зі зведення № 71 про основні результати оперативно-службової (службово-бойової) діяльності НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону за 12-13.03.2025 (зареєстрованого від 13.03.2025 за №02.10.1/21126/25-Вн) 15:40-16:00 11.03.2025 внаслідок удару ОСОБА_8 (3) було частково зруйновано стартову позицію БпЛА «М…» (старший лейтенант ОСОБА_3 , головний сержант ОСОБА_4 , молодший сержант ОСОБА_5 , молодший сержант ОСОБА_6 , старший солдат ОСОБА_7 ). В подальшому старшому лейтенанту ОСОБА_9 було визначено завдання щодо евакуації майна виданого в тимчасове користування майна відділу зв`язку та ІАС. Розпорядження старшим лейтенантом ОСОБА_10 виконано не було, матеріальні цінності були залишені на позиції. Також під час евакуації групи з СП «М…» були втрачені БпЛА Mavic 3 – 4 одиниці та тактичний рюкзак зелений – 2 одиниці.
Наведені обставини встановлені в ході проведеного службового розслідування, що відображено в висновку службового розслідування по з`ясуванню причини та обставин щодо втрати військового майна 11.03.2025 населений пункт «Б…» (Сумська область) від 26.04.2025 №04.4/550/25-СР. 
У вказаному висновку зазначено, що втрата вищезазначених матеріальних засобів номенклатури ІАС стала можливою внаслідок неналежного виконання обов`язків військовослужбовцями, в тому числі позивачем, які у ході проведення евакуації з позицій з необережності не вжили належних і достатніх заходів щодо забезпечення схоронності майна, зокрема: DJI Mavic 3 Pro (s/n 1581F67QC249T0145HCF) – 1 одиниця; DJI Mavic 3 Pro (s/n 1581F67QC24A60145TSW) – 1 одиниця; DJI Mavic 3 Enterprise (s/n 1581FHC242M00DF8YD) – 1 одиниця; DJI Mavic 3 Enterprise (s/n 1581FHC242M00DFJ0R) – 1 одиниця, АКБ до DJI Mavic 3 – 30 одиниць.
Збитку, завданого державі за номенклатурою інженерно-авіаційної служби НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону, встановлено довідкою № 159 від 07.04.2025 на загальну суму 157554,00 грн та довідкою № 160 від 07.04.2025 на загальну суму 461861,28 грн.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 “Про результати службового розслідування” від 29.04.2025 № 990-ОД, зокрема, за втрату військового майна НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону з необережності у наслідок неналежного виконання службових обов`язків з боку старшого лейтенанта ОСОБА_11 , головного сержанта ОСОБА_12 , молодшого сержанта ОСОБА_1 , старшого солдата ОСОБА_13 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, кожного у рівних частках. За шкоду завдану державі у наслідок втрати військового майна позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди в сумі 45420,00 грн. наказ визначено, що шкоду завдану державі недбалим ставленням занести до книги обліку грошових стягнень та нарахувань, книги обліку нестач, забезпечити утримання з грошового забезпечення у сумі вартості, яка становить без кратності для позивача 45420,00 грн. Утримання проводити не більше 10% від нарахованого щомісячного грошового забезпечення до повного відшкодування завданих збитків.
Вважаючи протиправними накази від 07.04.2025 №1844-АГ “Про призначення службового розслідування“ та від 29.04.2025 № 990-ОД “Про результати службового розслідування” позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про їх скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі – Дисциплінарний статут Збройних Сил України).
За визначенням, наведеним у статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).
Статтею 9 Статуту передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).
Згідно з статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Підстави та процедуру проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Державної прикордонної служби України, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), а також військовозобов`язаних під час проходження ними навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження ними підготовки та зборів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (підготовки, зборів), оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування визначено Порядком проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2021 № 815 (далі - Порядок № 815).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 815 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам (далі - шкода), проводиться з дотриманням Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та цього Порядку.
Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку № 815 підставою для призначення службового розслідування є: наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень; виявлення фактів завдання шкоди; припис Національного агентства з питань запобігання корупції або подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції; установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань; неправомірне застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки.
Пунктом 7 розділу І Порядку № 815 обумовлено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність правопорушення або події, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування, його (її) обставини (час, місце) та наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або спричинили їх виникнення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями (бездіяльністю) військовослужбовця; конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який учинив правопорушення; порушення вимог законодавства, організаційно-розпорядчих актів Адміністрації Держприкордонслужби, посадових інструкцій, які було допущено військовослужбовцем; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до вчиненого; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків; наявність шкоди та її розмір.
Службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування (пункт 1 розділу ІІ Порядку № 815).
Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Порядку № 815 начальник (командир) органу Держприкордонслужби зобов`язаний призначити службове розслідування: не пізніше десяти діб від дня, коли йому стало відомо про правопорушення; протягом трьох діб - за фактами, які є підставою для усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, або після отримання письмової доповіді посадових (службових) осіб про завдання шкоди.
Розділом VІ Порядку № 815 визначено порядок оформлення результатів службового розслідування.
Зокрема, відповідно до пунктів 1 та 2 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.
У висновку службового розслідування зазначаються: посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування; установлені під час службового розслідування обставини, за яких військовослужбовцем (військовослужбовцями) учинено правопорушення, які стали підставою для призначення службового розслідування; час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), персональні дані (дата та місце народження, освіта, період військової служби, період перебування на займаній посаді, наявність або відсутність у неї незнятих дисциплінарних стягнень), характеристика особи, яка вчинила правопорушення, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли його вчиненню; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями військовослужбовця та їх наслідками; умови, що передували вчиненню правопорушення або спонукали до його вчинення; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; завдана шкода та її розмір; наявність вини військовослужбовця (військовослужбовців), обставин, що її пом`якшують чи обтяжують, а також ставлення військовослужбовця (військовослужбовців) до вчиненого; відомості про залучення фахівців та дані про них (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), посада), надані ними висновки; відомості, що підтверджують чи спростовують інформацію, яка стала підставою для призначення службового розслідування; пропозиції щодо застосування до військовослужбовця (військовослужбовців) дисциплінарного стягнення, притягнення до матеріальної відповідальності, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень (за наявності), обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, а також відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів та про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
До висновку службового розслідування додаються пояснення, акти, довідки, характеристики, копії службових карток та інші матеріали, що стосуються службового розслідування.
Згідно з пунктом 1 розділу VІІ Порядку № 815 за результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) органу Держприкордонслужби затверджує висновок службового розслідування та приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо кожної особи правопорушника у висновку за результатами службового розслідування, а в разі накладення дисциплінарного стягнення старшим начальником (командиром) - у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пункт 2 розділу VІІ Порядку № 815).
Приписами абзацу 3 пункту 3 розділу VІІ Порядку №815 визначено, що у разі доведення вини військовослужбовця в завданні шкоди державі начальник (командир) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню, а якщо шкода завдана кількома військовослужбовцями,- суми, що підлягає стягненню окремо з кожного військовослужбовця, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
З аналізу вищезазначених норм права встановлено, що передумовою для притягнення особи до матеріальної відповідальності в разі виявлення знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, є, серед іншого, встановлення вини особи у вчиненні таких дій.
У цій справі позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2025 № 1844-АГ “Про призначення службового розслідування” стосовно притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності через втрачене під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України військове майно ІАС.
Суд зазначає, що зміст наказу спростовує твердження позивача про притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності цим наказом.
Натомість начальник (командир) органу Держприкордонслужби зобов`язаний був призначити службове розслідування після отримання рапорту начальника відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.03.2025 №22.11/21067/25-Вн, яким останній доповів про втрату військового майна номенклатури інженерно-авіаційної служби групою повітряної розвідки відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден в ході ведення бойових дій, в силу вимог пункт 4 розділу ІІ Порядку № 815.
За пунктом 4 розділом V Порядку №815 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законом.
У даному випадку наказ від 07.04.2025 № 1844-АГ “Про призначення службового розслідування” як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому оскарження такого наказу не є належним та ефективним способом захисту прав позивача.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в цій частині та про необхідність надання оцінки саме оскаржуваному наказу військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2025 № 990-ОД “Про результати службового розслідування” щодо притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ (далі - Закон №160-ІХ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №160-ІХ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).
Визначення термінів, які вживаються у Законі №160-ІХ, приведено в частині першій статті 1 вказаного закону, зокрема:
матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
При цьому термін «військове майно», що застосовується в Законі №160-ІХ, вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (статті 1), а саме, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Частиною першою, другою статті 3 Закону № 160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Водночас, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
З огляду на викладене, суд зауважує, що лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох вищезазначених умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
Згідно з частиною першою, третьою статті 5 Закону № 160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Відповідно до частини статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону № 160-ІХ.
Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Стаття 9 Закону № 160-ІХ визначає обставини, що виключають матеріальну відповідальність, і такими обставинами є:
1) дія непереборної сили;
2) необхідної оборони;
3) крайньої необхідності;
4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;
5) виправданого службового ризику;
6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;
7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.
Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
Аналізуючи наведене, суд вважає, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку винної протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням чи невиконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі №333/7160/17 виклав правову позицію, відповідно до якої: «…вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду».
За висновками Верховного Суду в частині щодо обставин встановлення та підтвердження вини військовослужбовця, завдання дійсної прямої шкоди державі у постановах від 19.12.2019 у справі № 813/3018/16, від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18 та вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суд надає правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.
Таким чином, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону № 160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
З урахуванням приведених вище висновків Верховного Суду в межах даної адміністративної справи встановленню підлягає наявність/відсутність складу правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою державі.
Як слідує з матеріалів справи, в ході службового розслідування встановлено, що особовий склад відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден виконував бойові завдання щодо відсічі повномасштабного вторгнення сил російської федерації на територію України, на виконання бойового розпорядження щодо ведення повітряної розвідки та нанесення ураження противнику за допомогою БпЛА поблизу населених пунктів «Л…» (рф), «Н…» та «Б…». 07.03.2025 вибув екіпаж в районі населеного пункту «Б…». об 15:40 11.03.2025 ворог почав застосовувати FPV - дрони для ударів по СП «М…». В результаті ударів позиція була частково зруйнована. Під час здійснення евакуації групою повітряної розвідки було втрачено військове майно ІАС.
Під час проведення службового розслідування позивач надав детальні письмові пояснення про те, що він з 07.03.2025 виконував бойове завдання у складі групи з молодшим сержантом ОСОБА_14 , головним сержантом ОСОБА_15 та старшим солдатом Гірняком Святославом в населеному пункті на СП «М…». Позиція була забезпечена наступними засобами зв`язку, а саме: термінал супутникового зв`язку Starlink; EcoFlow Delta 2 Max; EcoFlow River 2 Max; генератор інвенторний; радіостанції Motorola – 3 одиниці. Для розгортання додаткового пункту дистанційного пілотування до них був направлений старший лейтенант ОСОБА_16 11.03.2025 близько 15:40 їх позиція була атакована двома FPV – дронами, в результаті конструкція підвалу було пошкоджена. Серед особового складу, молодший сержант Снурніков Вадим, отримав травму ноги, що вплинуло на його подальше переміщення. Також було частково пошкоджено майно. Після обстрілу ворожими дронами, особовий склад змушений був шукати нове укриття. Вони перемістилися одразу до укриття суміжного підрозділу, який також виконував бойове розпорядження на цьому ж напрямку. Під час перебування у суміжників, які знаходилися в 30 метрах від стартової позиції «М…», за допомогою піднятого БпЛА, побачили як знову було відпрацювання ще двох ворожих FPV дронів. В результаті було знищена антена, кабелі та щогла. Вхід та підвал були остаточно зруйновано, внаслідок чого більшість майна було втрачено.
Відповідно до пояснень позивача, за вказівкою начальника відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден підполковника Дениса Тузика, вони окремими групами перемішувалися на уражену позицію, щоб оцінити масштаби руйнування і забрати майно яке вціліло. Вцілілими залишились більшість дронів, ноутбук, 2 радіостанціїї без акб і антен, тому що були попередньо запаковані. В особисті портфелі помістили вцілілі дрони, ноутбук, декілька акб для дронів. Було прийнято рішення помістити врятоване майно в рюкзаки для зручності переміщення, оскільки з позиції до точки евакуації треба було перемішатись пішки та під можливими ударами противника. Діставшись до точки евакуації, вони разом з майном сіли в бронеавтомобіль «Рошель» і покинули н.п. «Б…». На околицях н.п. «Б…», в полі, бронеавтомобіль зупинився і не зміг продовжити рух через технічні проблеми. Було прийняте рішення негайно покинути транспортний засіб через небезпеку його ураження і продовжити шлях в пішому порядку до н.п. «Л…». Майно з т/з ніхто не забирав через неможливість подальшого з ним просування. Після переміщення пішки, малими групами дісталися н/п «Л…». В одній з будівель вони знайшли точку дислокації суміжного підрозділу, яка була оснащена терміналом Starlink, за допомогою якого вийшли на зв`язок з командуванням і попросили щоб за нами виїхав бронеавтомобіль для подальшої евакуації. Дочекавшись т/з продовжили евакуації, а паралельно друга група мехводів поїхали забирати «Рошель» яка припинила свій рух через технічні проблеми. По прибуттю до кінцевої точки, дочекалися бронеавтомобіль, в якому було майно, яке вони врятували і витягла з позиції. При вивантажені було помічено відсутність портфеля в якому була частина дронів і ноутбук. Більш ймовірно, що під час екстреної евакуації з т/з який припинив свій рух серед поля, було втрачено портфель з частиною майно. Позивача наголошує у поясненнях, що вогонь і удари противника були надто щільні, тому в напруженій ситуації при тому в нічну пору доби вони не помітили як один з портфелів було втрачено, хоча з самого початку він завжди був на спині і під візуальним контролем.
Аналогічного змісту надані письмові пояснення головним сержантом ОСОБА_15 та молодшим солдатом ОСОБА_17 .
З письмових пояснень заступника начальника другої розвідувально-ударної прикордонної застави відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону старшого лейтенанта ОСОБА_18 слідує, що під час особистої бесіди з комендантом третьої прикордонної комендатури швидкого реагування йому було визначено задачу зробити так, щоб екіпаж аеророзвідки зміг забезпечувати аеророзвідку визначену комендантом третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, наказ був виконаний. Додаткового наказу стосовно розгортання другої позиції розвідки від коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_19 не отримував, тільки інформацію про можливу зміну позиції, якщо екіпаж не зможе забезпечувати аеророзвідку зони відповідальності.
Також начальником відділу прикордонної служби розвідувально-ударних суден підполковником ОСОБА_20 було поставлено завдання щодо евакуації майна з позиції «М…», про матеріальну відповідальність в разі втрати майна попереджено не було, але було сказано, що все майно буде «повішане» на нього, на що старший лейтенант ОСОБА_16 відповів, що повна евакуація майна це прямий ризик для особового складу. На завдання начальника відділу підполковника ОСОБА_21 стосовно евакуації майна з позиції «М…» старший лейтенант ОСОБА_16 пояснив, що 10.03.2025 в останню мить евакуацію було відмінено «до особового розпорядження», що призвело до виявлення противником позиції «М…» 11.03.2025. Так як екіпаж співпрацював з 1 ОТБР для відбиття атак противника на селі Басівка, тим самим було зупинено дві атаки противника. В подальшому під час евакуації, ББМ «РОШЕЛЬ» застряг в полі в двох кілометрах від села «Л…». Було прийнято рішення спішитись та направлятись в пішому порядку до села «Л…» для подальшої евакуації та збереження особового складу від можливого удару противника по ББМ «РОШЕЛЬ». Також можлива втрата майна при евакуації з ББМ «РОШЕЛЬ» так як вона знаходилась під кутом майже 90 градусів та щось могло випасти при залишені ББМ «РОШЕЛЬ».
З пояснень начальника відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону підполковника ОСОБА_21 відомо, що 09.03.2025 визначив завдання заступнику начальника другої розвідувально-ударної прикордонної застави старшому лейтенанту ОСОБА_9 провести рекогносцювання, перемістити позицію «М…» та додаткового розгорнути стартову позицію БпЛА «НЕПТУН» у населеному пункті «Б…» (Укр), до 10:00 11.03.2025. Дане розпорядження було погоджене з комендантом НОМЕР_4 прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону. Станом на 11:00, згідно доповіді старшого лейтенанта ОСОБА_18 , розпорядження виконане не було. О 16:00 була отримана інформація від оперативно-чергової служби відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден про удари FPV - дронами по позиції «М…» та її часткове знищення.
В подальшому, підполковником ОСОБА_20 було визначене завдання старшому лейтенанту ОСОБА_9 щодо переміщення особового складу та усіх матеріальних цінностей до пункту дистанційного пілотування «РОШЕН», для подальшої евакуації. Розпорядження було виконано в неповному обсязі та велика частина майна видана в тимчасове користування була залишена на стартовій позиції «М…». Подальші вказівки щодо необхідності повернення та евакуації залишених на позиції засобів, групою були проігноровані. Також після евакуації була здійснена перевірка повернутого майна, та з`ясовано, що під час переміщення група втратила ще частину матеріальних цінностей, а саме: DJI Mavic 3 Pro (s/n 1581F67QC249T0145HCF) - 1 одиниця; DJI Mavic 3 Pro (s/n 1581F67QC24A60145TSW) - 1 одиниця; DJI Mavic 3 Enterprise (s/n 1581FHC242M00DF8YD) - 1 одиниця; DJI Mavic 3 Enterprise (s/n 1581FHC242M00DFJ0R) - 1 одиниця; тактичний рюкзак зелений - 2 одиниці. Місцезнаходження даних засобів та матеріальних цінностей невідоме.
За висновками службового розслідування, виходячи з наданих пояснень та відсутності реальної загрози життю і здоров`ю самих військовослужбовців, втрата вищезазначених матеріальних засобів номенклатури ІАС стала можливою внаслідок неналежного виконання обов`язків військовослужбовцями, в тому числі позивачем, які у ході проведення евакуації з позицій з необережності не вжили належних і достатніх заходів, щодо забезпечення схоронності майна.
Однак висновок службового розслідування не містить посилань на те, які саме обов`язки не було виконано чи неналежно виконано позивачем, у зв`язку з чим було констатовано втрату ввіреного йому майна. Окрім того висновком констатовано, що 11.03.2025 існували обставини, зокрема, бойові дії на позиції, де знаходилось втрачене майно, проте не проаналізовано чи зберігалась за існування вказаних обставин у позивача об`єктивна можливість забезпечити в повній мірі збереження ввіреного йому майна.
Слід відзначити, що у відповідності до статті 9 Закону №160-ІХ передбачено перелік обставин, які виключають матеріальну відповідальність, зокрема, необхідна оборона, крайня необхідність, виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження.
Суд зауважує, що у висновку службового розслідування не наведено докази того, що позивач мав можливість виконувати свої обов`язки щодо збереження майна, з огляду на постійні обстріли та знищення позиції, на якій знаходилось таке військове майно.
За відсутності доказів того, що втрата майна спричинена саме неналежним виконання позивачем своїх службових обов`язків, на переконання суду, службовим розслідуванням не встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та неналежним виконанням позивачем своїх обов`язків. Лише констатовано, що матеріальна шкода завдана, за що, відповідно, несе відповідальність, зокрема, позивач.
З висновками службового розслідування, суд не може погодитися, оскільки відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, зокрема, не було встановлено всіх умов притягнення позивача до матеріальної відповідальності, виходячи із приписів частини другої статті 3 Закону № 160-ІХ.
Законом України від 15.03.2022 № 2124-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2124-IX) встановлено правовий захист військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» шляхом закріплення поняття «бойового імунітету» за закріплення в загальній частині Кримінального кодексу інституту звільнення від кримінальної відповідальності за втрати бойової техніки чи іншого військового майна.
Бойовий імунітет передбачає звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вказаним Законом внесено зміни, зокрема, до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженому Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що дія Закону № 2124-IX розповсюджується на матеріальну відповідальність військовослужбовців під час виконання бойових завдань.
Водночас, за приписами статті 9 Закону № 160-ІХ завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
Суд наголошує, що під час розгляду справи достеменно встановлено виконання позивачем бойового завдання, що в силу закону передбачає звільнення від відповідальності внаслідок бойового імунітету, крім того, саме крайня необхідність зумовила залишення військового майна, адже за характером оперативної обстановки, яка склалась 11.03.2025 у зоні бойових дій, є достатні підстави стверджувати, що небезпека була реальною і саме через це було прийнято рішення про залишення місця призначення особовим складом.
З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість наказу військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2025 № 990-ОД “Про результати службового розслідування” щодо притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності, тому такий наказ в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача у разі скасування наказу про притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності видати відповідний наказ про нарахування та виплату коштів, що були утримані внаслідок передчасного прийняття наказу від 29.04.2025 № 990-ОД “Про результати службового розслідування”, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).
Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Таким чином, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому, то позовні вимоги в частині зобов`язання видати відповідний наказ про нарахування та виплату коштів, що були утримані внаслідок прийняття наказу від 29.04.2025 № 990-ОД “Про результати службового розслідування” є передчасним та задоволенню не підлягають.
Стосовно строку звернення до суду з позовною заявою, то суд зазначає наступне.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 “Про результати службового розслідування” від 29.04.2025 № 990-ОД, зокрема, визначено Начальнику відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден наказ довести під підпис до зацікавлених осіб в частині, що стосується.
Доказів ознайомлення позивача з наказом від 29.04.2025 № 990-ОД не надано.
Ухвалою від 29.09.2025 позовну заяву було залишено без руху, бо позивач пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У поданій до суду заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що зі змістом наказу від 07.04.2025 № 1844-АГ “Про призначення службового розслідування” він був ознайомлений неналежним чином та отримав примірник наказу від 29.04.2025 № 990-ОД “Про результати службового розслідування” шляхом надсиланням його не в офіційному порядку, у зв`язку з чим не зміг скористатися правом на оскарження наказів від 07.04.2025 та від 29.04.2025. Також зазначив, що в позивача був обмежений доступ до правової допомоги, оскільки під час проходження військової служби мобільний зв`язок та доступ до інтернету частково блокуються задля уникнення розповсюдження інформації щодо місцезнаходження навчального центру.
У подано відзиві відповідачем вказано про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Натомість доказів ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами відповідачем не надано.
Враховуючи, що у суду відсутні докази ознайомлення ОСОБА_1 з наказами від 07.04.2025 № 1844-АГ “Про призначення службового розслідування” та від 29.04.2025 № 990-ОД “Про результати службового розслідування” та вручення таких документів позивачу, а також проходження ним військової служби в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, то наявні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та його поновлення.
В ухвалі про відкриття провадження у справі від 13.10.2025 судом поновлено строк звернення до суду. 
Суд не вбачає правових підстав для встановлення у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України судового контролю за виконанням судового рішення, як про це просить позивач у позовній заяві, оскільки суд не приймає рішення про задоволення позовних вимог зобов`язального характеру.
У прохальній частині позовної заяви позивач також просить допустити до негайного виконання рішення суду за цим позовом.
За приписами частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.
Частиною другою статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу під час присудження платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.
Отож, оскільки у справі не застосовано спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення, вказані норми застосуванню не підлягають.
Враховуючи наведене, суд не вбачає можливості для звернення рішення суду до негайного виконання.
Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Позивач звільнений від сплату судового збору, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2025 №990-ОД “Про результати службового розслідування” в частині притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ) 
Повний текст рішення складений 06.04.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО