ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/365/26 Справа № 204/4922/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:         Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №204/4922/25 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену у складі судді Токар Н.В.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Чечелівського районного суду міста Дніпра із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 37277 грн.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, на підставі п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду від 08 травня 2025 року, якою відмовлено у видачі судового наказу,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржена ухвалу суду постановлена з порушенням норм процесуального права, неправильно надано оцінку обставинам, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» у період з 22.08.2017 року по 11.08.2022 року, що підтверджується копією трудової книжки.
У заяві про видачу судового наказу допущено описку у даті прийняття її на роботу 22.08.1917 року, замість правильної 22.08.2017 року.
Розмір заборгованості по виплаті заробітної плати у сумі 37277 грн. підтверджується довідкою, виданою ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова».
Стосовно наявності спору судом не наведено жодних обґрунтувань.
Вважає, суд першої інстанції не дослідив надані нею докази і безпідставно відмовив у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України/
Стверджує, що строки звернення із заявою про видачу судового наказу нею не пропущені, оскільки довідку вих.№289/56 від 15 квітня 2025 року про розмір заборгованості по виплаті заробітної плати отримала 01 травня 2025 року.
У зв`язку із чим просила суд ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року, якою відмовлено у видачі судового наказу, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб`єктного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, вказує на наявність спору про право, та заявником пропущено строки, передбачені ст.233 КЗпП України, на звернення із вказаною заявою. 

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина третя статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Статтею 163 ЦПК України врегульовано питання щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.
Так, частиною другою цієї статті Кодексу визначено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Згідно з п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, у період з 22 серпня 2017 року по 11 серпня 2022 року вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» (а.с.6).
З довідки вих.№289/56 від 15 квітня 2025 року, виданої ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», вбачається, що при звільненні ОСОБА_1 їй не була виплачена заробітна плата у сумі 37277 грн. 
Таким чином, заявником на підтвердження вимог було надано копію трудової книжки - на підтвердження її перебування у трудових відносинах з боржником, а також довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Стосовно строків звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати слід зазначити наступне.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених цієї статті (ч. 1 ст. 233 КЗпПУ).
Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 

Встановлено, що позивач звільнилась з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» 11 серпня 2022 року. 
Між тим, довідка вих.№289/56 ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» про те, при звільненні ОСОБА_1 не була виплачена заробітна плата у сумі 37277 грн., датована 15 квітня 2025 року.
Заявник у заяві про видачу судового наказу наполягала на тому, що довідку вих.№289/56 від 15 квітня 2025 року про розмір заборгованості по виплаті заробітної плати вона отримала лише 01 травня 2025 року.
Будь-яких доказів того, що заявник була обізнана про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні раніше, ніж 01 травня 2025 року матеріали справи не містять. 
Із вказаною заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 звернулась 07 травня 2025 року, тобто в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2025 від 11 грудня 2025 року у справі № 1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат), суд ухвалив визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. 

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року про відмову у видачі судового наказу слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити. 
Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року про відмову у видачі судового наказу у справі №204/4922/25 — скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Судді: