ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6795/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Сидорової Є.О. розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани "України" (67806, смт Авангард Овідіопольського району Одеської обл., вул. Теплична, буд. 1; ідентифікаційний код 40489427) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмеханізація" (49101, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, буд. 29, кв. 3; ідентифікаційний код 38115193) 
про стягнення 793 717 грн. 22 коп. 

Представники:
від позивача: Сторожук Д.І. - адвокат (в режимі відеоконференції); 
від відповідача: представник не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. 

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Крани "України" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№6326/25 від 01.12.2025) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмеханізація" 793 717 грн. 22 коп. - пені за порушення строків оплати товару, поставленого відповідно до умов Договору від 17.02.2024 №17-02-2024/3. 
Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, в тому числі на правничу допомогу.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке відбудеться 14.01.2026 о 15:30 год.
Позивач у заяві (вх.№54287/25 від 09.12.2025) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції просить надати можливість брати участі у судовому засіданні по справі № 904/6795/25 призначеного на 14 січня 2026 року об 15:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме, за допомогою програмного забезпечення ЄСІТС, розміщеного за посиланням https://cabinet.court.gov.ua.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани "України" (вх.№54287/25 від 09.12.2025) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судове засідання 14.01.2026 представники сторін не з`явились.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 продовжено підготовче провадження в межах розумного строку, відкладено підготовче засідання (загальне позовне провадження) на 17.02.2026 о 15:30 год.
Позивач у заяві (вх.№6748/26 від 12.02.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції просить надати можливість брати участь у судовому засіданні по справі №904/6795/25, призначеного на 17 лютого 2026 року об 15:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме, за допомогою програмного забезпечення ЄСІТС, розміщеного за посиланням https://cabinet.court.gov.ua.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2026 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани "України" (вх.№6748/26 від 12.02.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Судове засідання, призначене на 17.02.2026 о 15:30 год., не відбулось у зв`язку з відключенням електроенергії у приміщені Господарського суду Дніпропетровської області в період з 11:40 до 18:00 год., що підтверджується актом №19/26, затвердженим Керівником апарату Господарського суду Дніпропетровської області Олександром Гануляком.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 призначено підготовче засідання (загальне позовне провадження) на 06.03.2026 о 10:30 год.
Позивач у заяві (вх.№8254/26 від 20.02.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції просить надати можливість брати участь у судовому засіданні по справі №904/6795/25 призначеного на 06 березня 2026 року об 10:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме, за допомогою програмного забезпечення ЄСІТС, розміщеного за посиланням https://cabinet.court.gov.ua.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани "України" (вх.№8254/26 від 20.02.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судове засідання 06.03.2026 представники сторін не з`явились.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (загальне позовне провадження) на 17.03.2026 о 15:00 год.
Позивач у заяві (вх.№11840/26 від 13.03.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції просить надати можливість брати участь у судовому засіданні по справі №904/6795/25, призначеного на 17 березня 2026 року об 15:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме, за допомогою програмного забезпечення ЄСІТС, розміщеного за посиланням https://cabinet.court.gov.ua.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2026 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани "України" (вх.№11840/26 від 13.03.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судове засідання 17.03.2026 з`явився представник позивача в режимі відеоконференції, представник відповідача у судове засідання не з`явився.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 оголошено перерву у судовому засіданні по розгляду справи по суті (загальне позовне провадження) на 01.04.2026 о 15:00 год.
Позивач у заяві (вх.№13323/26 від 23.03.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції просить надати можливість брати участь у судовому засіданні по справі №904/6795/25 призначеного на 01 квітня 2026 року об 15:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме, за допомогою програмного забезпечення ЄСІТС, розміщеного за посиланням https://cabinet.court.gov.ua.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани "України" (вх.№13323/26 від 23.03.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судове засідання 01.04.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. 
У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. 

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом слід зазначити таке. 
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. 
Згідно з частиною 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України визначено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
При цьому, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Слід відзначити, що ухвали суду у справі, що розглядається, направлялися до електронного кабінету відповідача, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа, які містяться в матеріалах справи, а саме:
- ухвала суду від 08.12.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету відповідача 09.12.2025 о 03:04 год.;
- ухвала суду від 12.12.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача 12.12.2026 о 18:50 год.;
- ухвала суду від 14.01.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 15.01.2026 о 20:38 год.;
- ухвала суду від 13.02.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 13.02.2026 о 16:50 год.;
- ухвала суду від 18.02.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 20.02.2026 о 03:05 год.;
- ухвала суду від 02.03.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 02.03.2026 о 15:55 год.;
- ухвала суду від 06.03.2026 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті доставлена до електронного кабінету відповідача 10.03.2026 о 16:57 год.;
- ухвала суду від 13.03.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 13.03.2026 о 18:51 год.;
- хвала суду від 17.03.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 19.03.2026 о 02:59 год.;
- ухвала суду від 24.03.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 24.03.2026 о 17:02 год.
Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. 
З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень. 
Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Так, ухвалою суду від 08.12.2025, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 
Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком. 
Однак, станом на 01.04.2026 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився. 
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено. 
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України). 
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами. 
Отже, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів оплати пені, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Справа відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Крани "України", як продавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецмеханізація", як покупцем, було укладено договір від 17.02.2024 №17-02-2024/3 (надалі - Договір) (а.с. 7-9).
Відповідно до пункту 1.1 Договору на умовах даного договору постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупцю у строки, передбачені договором самохідну кранову установку (надалі - кран), а покупець зобов`язується прийняти кран в технічно справному стані та комплектації згідно специфікації № 1 (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.
Ціна крану вказується в специфікації № 1 додатку № 1 (пункт 2.1 Договору). 
Загальна сума договору складає суму, еквівалентну 450 000,00 Євро у тому числі ПДВ - 75 000,00 євро, за обмінним курсом Євро/Грн Національного Банку України (надалі - НБУ) станом на дату укладання договору (підпункт 2.1.1 Договору). 
Підпунктом 2.1.2 Договору визначено, що у вартість крану входить:
- вартість розмитнення і всі митні платежі;
- вартість доставки крану на склад покупця;
- вартість приведення документації на кран до вимог чинного законодавства України (отримання декларацій відповідності, переклад паспорту на кран українською мовою та iнш.). 
Відповідно до пункту 2.2 Договору валюта договору - українська гривня; вид платежу - безготівковий переказ грошових коштів на поточний рахунок продавця, вказаний у реквізитах цього договору. 
Пунктом 2.3 Договору визначено, що оплата крану здійснюється покупцем на підставі рахунків, виставлених продавцем, в наступному порядку:
підпункт 2.3.1 Покупець здійснює авансовий платіж протягом 3 (Три) календарних днів з моменту підписання договору у сумі, яка еквівалента 45 000,00 Євро у тому числі ПДВ - 7 500,00 Євро за обмінним курсом Євро/Грн НБУ станом на дату оплати;
пункт 2.3.2 Покупець здійснює авансовий платіж 01 липня 2024р у сумі, яка еквівалента 45 000,00 Євро у тому числі ПДВ - 7 500,00 Євро за обмінним курсом Євро/Грн НБУ станом на дату оплати;
підпункт 2.3.3 Покупець здійснює авансовий платіж протягом 3 (три) календарних днів з моменту надсилання продавцем повідомлення щодо готовності крану до відвантаження з заводу-виробника у наступні 30 календарних днів. Розмір авансового платежу складає суму, яка еквівалента 270 000,00 Євро у тому числі ПДВ - 45 000,00 Євро за обмінним курсом Євро/Грн НБУ станом на дату оплати;
підпункт 2.3.4 Покупець здійснює авансовий платіж протягом 3 календарних днів з моменту надсилання продавцем повідомлення щодо готовності до відвантаження крану зі складу продавця в Україні. Розмір авансового платежу складає суму, яка еквівалентна 90 000,00 Євро у тому числі ПДВ - 15 000,00 Євро за обмінним курсом Євро/Грн НБУ станом на дату оплату. 
Датою оплати крану вважається дата зарахування100% грошових коштів вартості крану на розрахунковий рахунок продавця (підпункт 2.3.5 Договору).
Пунктом 3.1 Договору визначено, що продавець зобов`язаний поставити кран покупцеві протягом 300 (триста) календарних днів з моменту отримання авансового платежу у сумі, яка еквівалента 45 000,00 Євро, у тому числі ПДВ - 7 500.00 Євро за обмінним курсом Євро/Грн НБУ станом на дату оплати, за умови додержання покупцем порядку усіх розрахунків згідно пункту 2 даного Договору. Умови поставки: DDР у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС 2010" Пункт поставки - склад покупця, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. вул. Геологічна, 6yд. 2б.
Відповідно до пункту 3.4 Договору факт приймання підтверджується підписанням покупцем Акту прийому-передачі крану та видаткової накладної (ВН). Продавець разом з представником покупця в момент передачі йому крану зобов`язаний перевірити комплектність і працездатність крану. 
Право власності на кран переходить до покупця після 100% оплати вартості крану. Всі ризики переходять до покупця в момент отримання крану і підписання Акту прийому-передачі крану та видаткової накладної (пункт 3.5 Договору). 
Відвантаження крану покупцеві відбувається після отримання продавцем 100% вартості крану (пункт 3.6 Договору). 
За невиконання або неналежне виконання умов цього договору, сторони несуть відповідальність відповідно з чинним законодавством України (пункт 5.1 Договору). 
Пунктом 5.3 Договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати крану покупець виплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення за весь час невиконання свого зобов`язання до дати фактичного виконання. Позовна давність для стягнення такої пені встановлюється сторонами в розмірі 3 (три) роки.
Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2024 року (пункт 7.9 Договору). 
Також вбачається, що сторонами були підписано специфікацію (додаток №1 до Договору), відповідно до якої найменування товару - Самохідна кранова установка; марка - TADANO; модель - GR-500EXL; специфікація - GR-500E-3-00502; рік виготовлення - 2024; вартість - 450 000,00 Євро (а.с. 9 на звороті). 
Позивач зазначає, що умовами Договору передбачено здійснення відповідачем 4 авансових платежів. 
Як вбачається, на виконання умов Договору позивач сформував рахунок на оплату від 08.03.2024 №99 на загальну суму 1 866 973 грн. 50 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 11). Вказаний рахунок було сплачено відповідачем вчасно, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.03.2024 №3059, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 12). 
Також позивач зазначає, що відповідно до підпункту 2.3.2 Договору другий авансовий платіж у сумі, яка еквівалента 45 000,00 Євро у тому числі ПДВ – 7 500,00 Євро за обмінним курсом Євро/Грн НБУ, відповідач повинен сплатити 01.07.2024, проте зазначений аванс відповідачем не було сплачено.
Так, позивачем було сформовано рахунок на оплату від 01.07.2024 №544 на загальну суму 1 946 961 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 13).
З матеріалів справи вбачається, що вказаний рахунок разом з листом від 01.07.2024 №01-07-2024/3 позивачем 02.07.2024 було надіслано на електронну пошту відповідача, зазначену у Договорі (а.с. 13-14). 
Позивач зазначає, що, оскільки відповідачем не було сплачено рахунок від 01.07.2024, позивачем наступні рахунки на оплату не виставлялися. 
Позивач стверджує, що зі свого боку не порушив умови Договору, оскільки його обов`язок з поставки будівельної техніки був зупинений через порушення відповідачем обов`язку щодо сплати авансового платежу у сумі та строк, який визначений підпунктом 2.3.2 Договору. Тобто, невиконання позивачем свого зобов`язання з передачі у власність відповідач будівельної техніки сталося саме з вини відповідача, оскільки саме відповідач не створив необхідних умов для виникнення зобов`язання з поставки будівельної техніки. Існування у відповідача заборгованості зі сплати за будівельну техніку, що мала бути поставлена за Договором, а також порушення відповідачем строків сплати, встановлених Договором, є підставою для нарахування пені за просточення виконання грошових зобов`язань за Договором, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін 
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною другою цієї статті визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Отже, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до частини першої статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Щодо нарахування пені
Як вбачається, предметом даного розгляду є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 793 717 грн. 22 коп. за період з 02.07.2024 по 28.11.2025, нарахованої позивачем на підставі пункту 5.3 Договору за порушення відповідачем грошового зобов`язання із внесення другого авансового платежу за будівельну техніку, поставка якої становить предмет Договору.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. 
Для вирішення питання щодо наявності підстав застосування до відповідача відповідальності у вигляді нарахованої позивачем до стягнення пені, необхідно встановити наявність чи відсутність порушення ним обов`язку з попередньої оплати товару, здійснення поставки якого входить до предмету Договору, зокрема питання щодо того, чи настав у нього вказаний обов`язок за умовами Договору.
Так, частинами 1, 2 статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
За змістом цієї статті зустрічність виконання зобов`язання полягає у виконанні однією стороною взаємного обов`язку, тобто такого обов`язку, виконання якого відповідно до умов договору обумовлене виконанням свого обов`язку другою стороною. При цьому визначеність договором обумовленості зустрічного виконання може випливати зі змісту договору в цілому, із закону чи із суті зобов`язання. Разом з цим одночасність зустрічного виконання означає не одномоментність, а послідовність виконання у максимально стислий розумний строк після здійснення (початку здійснення) іншою стороною виконання, яким зустрічне виконання зумовлене. Таким чином, зустрічне виконання слід розуміти як виконання наступне, таке, що слідує за здійсненням іншою стороною передуючого виконання, тобто за виконанням іншою стороною обов`язку, виконанням якого обумовлене зустрічне виконання.
Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.
Як зазначено вище, умовами спірного Договору (пункт 3.1) сторони погодили поставку самохідної кранової установки на наступних умовах: протягом 300 (триста) календарних днів з моменту отримання авансового платежу у сумі, яка еквівалента 45 000,00 Євро у тому числі ПДВ - 7 500,00 Євро за обмінним курсом Євро/Грн НБУ станом на дату оплати, за умови додержання покупцем порядку усіх розрахунків згідно пункту 2 даного Договору. Умови поставки: DDР у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС 2010" Пункт поставки - склад покупця, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Геологічна, 6yд. 2б, тобто, після здійснення попередньої оплати відповідачем. 
Відповідно, обов`язок продавця поставити кран за своєю суттю є зустрічним по відношенню до обов`язку зі здійснення покупцем попередньої оплати.
Так, на виконання умов Договору позивачем було виставлено рахунок на оплату від 08.03.2024 №99 на суму 1 866 973 грн. 50 коп., з урахуванням ПДВ. 
Відповідачем відповідно до платіжної інструкції від 11.03.2024 №3059 сплачено вказаний рахунок в повному обсязі. 
З умов Договору вбачається, що поставка самохідної кранової установки мала відбутися протягом 300 календарних днів з моменту отримання першого авансового платежу. Тобто, до 05.01.2025 включно (11.03.2024 + 300 календарних днів). 
При цьому, з умов Договору вбачається, що відповідач мав здійснити другий авансовий платіж 01.07.2024.
Суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що рахунок на оплату від 01.07.2024 №544 на суму 1 946 961 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ, був сформований позивачем та направлений на електронну адресу відповідача, погоджену сторонами у пункті 7.11 Договору, 02.07.2024, тоді як умовами Договору визначено обов`язок сплати 01.07.2024. 
При цьому, пунктом 2.3 Договору визначено, що оплата крану здійснюється покупцем на підставі рахунків, виставлених продавцем. 
З наведеного вбачається, що умовою для настання у покупця обов`язку з попередньої оплати визначеного предметом Договору товару, є отримання від продавця рахунку на оплату авансового платежу. 
Матеріали справи не містять, позивачем не надано доказів надсилання рахунку на оплату від 01.07.2024 №544 відповідачу до 01.07.2024 включно, щоб останній мав можливість здійснити сплату у строк, встановлений підпунктом 2.3.2 Договору, тобто 01.07.2024. 
При цьому, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач помилково вважає, що строк для нарахування пені за Договором починається 02.07.2024 та саме з цієї дати позивачем здійснено нарахування пені.
Водночас, суд зазначає, що відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Оскільки правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі договору поставки, умовами якого було встановлено здійснення попередньої оплати за товар та така оплата здійснена не була, то в даному випадку нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини є саме положення статей 538, 693 Цивільного кодексу України.
В свою чергу, з вказаних положень вбачається, що у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає. Відповідно, нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати не зумовлює виникнення у продавця права вимагати оплати такого товару (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №903/333/17, від 08.08.2018 у справі №904/10083/15, від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 03.09.2019 у справі №910/2849/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 10.02.2020 у справі №914/1253/18).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 виклала висновки щодо того, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Проте, в даному випадку, в порушення норм матеріального права, правової природи неустойки (пені) та позиції Верховного Суду, застосування пені містить ознаки виключно каральної санкції та способом збагачення позивача, за повної відсутності компенсаційного характеру.
Оскільки передоплата за своєю природою є сплатою у рахунок майбутніх розрахунків за товар, який має бути поставлений, а не способом забезпечення виконання договору, враховуючи наявність права у позивача, у зв`язку з несплатою передоплати, відмовитися від поставки товару (частина 3 статті 538 Цивільного кодексу України), та відсутністю права на стягнення передоплати, то, відповідно, відсутні будь-які підстави для нарахування пені на несплачену передоплату, оскільки в цьому випадку відсутні підстави та умови отримання позивачем компенсації від відповідача.
Сплата попередньої оплати за відсутності зустрічного виконання зобов`язання фактично є кредитуванням постачальника, у зв`язку з цим, нарахування пені на суму попередньої оплати можливе лише на користь покупця, якщо ця сума була б сплачена, а товар не поставлений.
Позивач залишив товар за Договором в своєму володінні, доказів того, що вказаний товар придбавався позивачем виключно для реалізації його відповідачу, позивачем не надано, матеріали справи не містять, а тому вказаний товар може бути реалізований іншому покупцю.
Законом передбачено право продавця зупинити виконання свого обов`язку та відмовитись від його виконання у випадку нездійснення покупцем попередньої оплати, при цьому вимагати виконання зобов`язання він може, якщо, не дивлячись на невиконання з боку контрагенту, виконає своє зустрічне зобов`язання. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач товар відповідачу не передавав.
З огляду на те, що пунктом 5.3 Договору встановлено відповідальність (пеня) саме за порушення строків оплати товару, в той час як поставка товару позивачем не здійснювалась, продавець позбавлений права застосовувати до покупця заходи цивільно-правової відповідальності, зокрема, нараховувати та стягувати з покупця суми неустойки.
Слід також звернути увагу, що зобов`язання зі сплати пені є додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і неустойка... При цьому у справі, що розглядається, заявлена була лише вимога про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, не поєднана з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України. Водночас інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.".
Враховуючи, що Верховний Суд ототожнює природу стягнення інфляційних збитків та процентів річних з природою стягнення пені, то, відповідно, вказаний висновок Верховного Суду стосується і пені.
Таким чином, оскільки вимога про стягнення пені є акцесорною, додатковою до основного, залежить від основного і поділяє його долю, то, відповідно, для можливості стягнення пені повинна бути основна вимога - вимога про стягнення заборгованості з оплати товару або встановлення факту оплати товару з порушенням строків.
У справі, що розглядається, позивач звернувся не з вимогою про стягнення суми авансових платежів (передоплати), а з вимогою про стягнення пені. 
А, отже, вимога про стягнення пені, яка є додатковою до основної, не підлягає задоволенню, оскільки вона повинна залежати від основної та поділяти її долю. При цьому, як зазначалося вище, позиція Верховного Суду зводиться до того, що нездійснення поставки товару без попередньої оплати не зумовлює виникнення у продавця права вимагати оплати такого товару. Отже, у зв`язку з нездійсненням передоплати за товар, та за умови непоставки товару, постачальник не має права вимагати його оплати.
Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.11.2022 у справі №285/3536/20 щодо того, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. 
При цьому, Верховний Суд вбачає можливим нараховувати пеню на передоплату виключно за несвоєчасне виконання саме грошового зобов`язання - повернення коштів, отриманих як попередня оплата.
Тобто пеня на суму передоплати може бути нарахована покупцем до стягнення з постачальника, коли така сума була сплачена, а товар чи роботи не поставлені.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19. 
В свою чергу, в даному випадку, відсутня основна вимога про сплату заборгованості, як така, яка відсутня на підставі закону, а тому заявлення позивачем додаткової вимоги про стягнення пені є безпідставним, що підтверджується і практикою Верховного Суду .
Отже, в зв`язку з відсутністю попередньої оплати за контрактом, стягнення її з відповідача можливе лише в разі постачання продавцем товару. При цьому, з умов Договору вбачається, що він припинив свою дії. Так, відповідно до пункт 7.9 Договору договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2024, що унеможливлює його подальше виконання.
Сплив строку дії Договору, відсутність у продавця права вимагати, а у покупця - зобов`язання оплатити вартість непоставленого товару позбавляють продавця права застосовувати до покупця заходи цивільно-правової відповідальності, зокрема, нараховувати та стягувати з покупця суми неустойки. 
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 10.02.2020 у справі №914/1253/18. 
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність підстав для стягнення з відповідача пені, а, отже, позовні вимоги є необґрунтованими та є такими, що не підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору
Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, судові витрати у справі зі сплати судового збору слід віднести за рахунок позивача. 
Керуючись статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ: 

1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани "України" (67806, смт Авангард Овідіопольського району Одеської обл., вул. Теплична, буд. 1; ідентифікаційний код 40489427) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмеханізація" (49101, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, буд. 29, кв. 3; ідентифікаційний код 38115193) про стягнення 793 717 грн. 22 коп. 

2. Судові витрати у справі віднести за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Крани "України" (67806, смт Авангард Овідіопольського району Одеської обл., вул. Теплична, буд. 1; ідентифікаційний код 40489427).

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя 
Т.В. Загинайко 
Дата підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,
13.04.2026