Справа № 276/2009/25
Провадження по справі №2/276/85/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді: Бобра Д.О.
при секретарі судового засідання Свиридок А.В.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач 20.11.2025 звернулася до суду з позовом до відповідача, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради, в якому просила визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , у супроводі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Великої Британії на період з 19 листопада 2025 року по 31 серпня 2026 року.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю, оскільки шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15.02.2021. Наразі позивач з сином у зв`язку зі збройною агресією російської федерації перебувають на території Великої Британії, де з 09 вересня 2024 року ОСОБА_5 навчається в початковій школі Лонгройд, навчання в якій триватиме до 31 серпня 2026 року. Останній період перебування позивачки з дитиною на території України з 01.09.2025 по 18.09.2025, у вказаний час ОСОБА_5 відвідував Житомирський дошкільний навчальний заклад №37. 
Позивач зазначає, що при останньому перетині кордону Республіки Польща позивачка була попереджена працівниками польської митниці, що Правила перетинаня державного кордону України діють лише в Україні і для наступного перетину кордону з дитиною необхідно мати або нотаріально посвідчену згоду батька або відповідне рішення суду. З метою врегулювання вказаного питання позивач надіслала відповідачу повідомлення в застосунок Viber щодо надання офіційної згоди на перетин кордону, однак жодної відповіді від відповідача не отримала. Також, на адресу відповідача 18.09.2025 було надіслано лист із проханням надати нотаріально засвідчений дозвіл для виїзду за кордон ОСОБА_4 на строк навчання у школі протягом 2025-2026 навчального року та запропоновано підписати договір між батьками про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні, однак вказаний лист повернуто за закінченням терміну зберігання. 
Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 04.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 23.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав наведених у позовній заяві, зазначив, що відповідач ухиляється від вирішення питань, що стосуються виховання малолітнього ОСОБА_4 . 
Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка повернута до суду з відміткою Укрпошти про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Згідно із ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи. 
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін, суд також керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року, з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років - визначається нею самою.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Корольовського районного суду Житомирської області від 15.02.2021 шлюб між сторонами розірвано.
Позивач ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 . Позивачка є власницею 2/5 частин квартири за вказаною адресою.
Згідно довідки Житомирського дошкільного навчального закладу №37 від 18.09.2025 ОСОБА_4 відвідував дошкільний заклад з 01.09 по 18.09.2025 року, дитина вибула з 18.09.2025 у зв`язку з виїздом за кордон.
Відповідно листів початкової школи Лонгройд, Велика Британія малолітній ОСОБА_5 навчається у вказаній школі з 9 вересня 2025 року, навчальний рік завершується 31 серпня 2026 року.
Позивачем 25.02.2025 укладено з ТОВ «Флоу Солюшнс Груп» (бізнес-парк Ройдс Мілл, Брігхаус HD6 1LL) договір для надання тимчасової праці, від якого протягом квітня-липня 2025 року позивач отримувала заробітну плату.
16.05.2025 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір короткострокової оренди житла терміном 12 місяців з правом щомісячної пролонгації за адресою: Каслфілдс Драйв 20, Брігхаус Йоркшир.
18.09.2025 представником позивача на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача направлено рекомендований лист із проектом договору між батьками про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 та участі у її вихванні, який повернуто відправнику за закінченням строку зберігання.
Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку органу опіки і піклування Житомирської міської ради щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №232 від 20.02.2026 року, орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини, дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 . 
Зі змісту вказаного висновку слідує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у 2022 році ОСОБА_2 із сином Назарієм виїхали за межі України (Велика Британія), відповідач ОСОБА_3 сплачує аліменти у мінімальному розмірі, участі у додаткових витратах на утримання дитини не бере, вихованням та розвитком сина не цікавиться, на його адресу органом опіки та піклування направлявся лист щодо висловлення своєї позиції щодо визначення місця проживання дитини, однак відповідач на вказаний лист не відреагував. У матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, які унеможливлюють виховання та утримання дитини. 
Враховуючи вище зазначені докази, зокрема, те що малолітній ОСОБА_5 тривалий час проживає з матір`ю, яка має належні матеріальні умови та заробіток, фактів невиконання нею батьківських обов`язків не встановлено, зважаючи на вік дитини та умови її проживання і виховання, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню. 
При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку мова йде не про розлучення дитини з батьком, а про визначення місця проживання дитини, при тому, що дитина уже тривалий час та постійно проживає разом із матір`ю окремо від батька.
Окрім того, позивачем пред`явлено вимогу про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , у супроводі матері ОСОБА_2 за межі України до Великої Британії на період з 19 листопада 2025 року по 31 серпня 2026 року.
На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які ними уповноважені.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За умовами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення виїзного документа для виїзду неповнолітніх дітей, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріальною згодою обох батьків або законних представників батьків чи дітей у разі перебування дитини на обліку у відповідному державному органі. У випадку, коли один із батьків відсутній або ухиляється від надання згоди, виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду.
Вказані вимоги повністю кореспондують приписам п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 №231, згідно з яким оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально посвідченої згоди батьків (законних представників батьків або дітей), а у разі, коли батьки не дійшли згоди між собою - на підставі рішення суду, засвідченого відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, або у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.
З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду.
Частина 1 стаття 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989, яка ратифікована для України 27.09.1991, передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитина забезпечується таким захистом і піклуванням, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законами або іншими заходами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, духовно, морально і соціально у здорових і нормальних умовах свободи і гідності.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 липня 2019 року у справі № 643/1090/17 (провадження № 61-28548св18), зазначено, що: «Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 487/5423/19 (провадження № 61-4788св20) зазначено, що: «У цій справі суди врахували думку дитини, визначили початок та закінчення перебування дитини за кордоном, країну та місце проживання, де буде знаходитися дитина, мету цієї поїздки (навчання) та зробили обґрунтований висновок, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до Швейцарії (Швейцарської Конфедерації) без згоди другого з батьків відповідатиме інтересам дитини».
Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, однак, на даний час тимчасово перебувають на території Великої Британії, де малолітній ОСОБА_5 навчається у початковій школі Лонгройд з 9 вересня 2025 року по 31 серпня 2026 року. 
Позивач має належні доходи, стабільне місце роботи, що підтверджується письмовими доказами.
Окрім того, суд враховує що у матеріалах справи відсутні докази щодо вчинення позивачем перешкод відповідачу у побаченнях чи участі у вихаванні сина ОСОБА_8 . Навпаки позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання з відповідачем питання про участь у вихованні їх спільної дитини та отримання згоди на виїзд дитини за кордон.
При цьому суд враховує той факт, що увесь час розгляду цієї справи (проведено п`ять судових засідань) судом вживалися усі можливі заходи щодо інформування відповідача про її хід передбаченими процесуальним законом способами, проте відповідач свою позицію щодо предмету позову не висловив, відзиву на позов не надав. Тим самим, фактично підтвердивши позицію позивача щодо неможливості вчасно отримати нею необхідний дозвіл батька на виїзд дитини за кордон.
Суд, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що надання дозволу на виїзд малолітнього ОСОБА_4 за кордон до Великої Британії без супроводу батька для навчання у стійкому і безпечному середовищщі, а також в умовах належного матеріального забепечення і разом з матір`ю, яка опікується його розвитком та з якою судом визначено місце проживання ОСОБА_4 у повній мірі відповідає найкращим інтересам дитини і спрямований на реалізацію його законних прав. 
Разом з тим, визначаючи початок строку перебування дитини за кордоном, суд враховує, що законом не передбачено надання дозволу судом на виїзд дитини за кордон на період часу, що минув до постановлення відповідного рішення, а тому суд вважає обгрунтованим надання такого дозволу з 06 квітня 2026 року по час закінчення ОСОБА_9 навчання, а саме до 31 серпня 2026 року.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 1937,92 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-78, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281, 354 ЦПК України, суд- 

У Х В А Л И В :
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька задовольнити частково.
Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , у супроводі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Великої Британії для навчання у початковій школі Лонгройд на період з 06 квітня 2026 року по 31 серпня 2026 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривен 92 копійки.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, місцезнаходження: м. Житомир, майдан ім. С.П.Корольова, 4/2, Житомирської області, ЄДРПОУ 04053625.
Повний текст рішення складено 10.04.2026.

Головуючий суддя: Д.О. Бобер