ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 460/17636/21
провадження № К/990/31735/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанці справу
за позовом  ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року (постановлену у складі колегії суддів: судді-доповідача - Носа С. П. суддів: Кухтея Р. В. Шевчук С. М.) у справі №460/17636/21,
ВСТАНОВИВ:
І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області (далі - ТУ ДСА України в Рівненській області), Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), у якому просила:
- визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Рівненській області щодо нарахування та виплати судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , яка обіймає посаду голови суду, суддівської винагороди з 18.04.2020 до 27.08.2020 із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами та доповненнями;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Рівненській області нарахувати та виплатити судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , яка обіймає посаду голови суду, суддівську винагороду з 18.04.2020 до 27.08.2020 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений на 01 січня 2020 року, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 80 відсотків вказаного посадового окладу, щомісячної доплати, як голові суду, у розмірі 10 відсотків вказаного посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, з урахуванням раніше виплачених сум.
2. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 позов задоволено повністю. 
Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Рівненській області щодо нарахування та виплати судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , яка обіймає посаду голови суду, суддівської винагороди з 18.04.2020 до 27.08.2020 із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами та доповненнями. 
Зобов`язано ТУ ДСА України в Рівненській області нарахувати та виплатити судді Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , яка обіймає посаду голови суду, суддівську винагороду з 18.04.2020 до 27.08.2020 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений на 01 січня 2020 року, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 80 відсотків вказаного посадового окладу, щомісячної доплати, як голові суду, у розмірі 10 відсотків вказаного посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, з урахуванням раніше виплачених сум.
3. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 рішення суду першої інстанції скасовано у частині задоволення позову про зобов`язання ТУ ДСА України в Рівненській області нарахувати та виплатити їй суддівську винагороду з 18.04.2020 до 27.08.2020 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений на 01 січня 2020 року, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 80 відсотків вказаного посадового окладу, щомісячної доплати, як голові суду, у розмірі 10 відсотків вказаного посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, з урахуванням раніше виплачених сум, та у задоволенні таких позовних вимог відмовлено.
4. Постановою Верховного Суду від 14.11.2024 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 у справі №460/17636/21 скасовано. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі №460/17636/21 залишено в силі.
5. Позивач звернулась до суду першої інстанції із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яку ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 залишено без задоволення.
6. Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що при оскарженні ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 судовий збір не справляється, оскільки Законом України «Про судовий збір» прямо не передбачено справляння такого.
7. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 у справі №460/17636/21залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимозі статті 296 КАС України, а саме: не додано документа про сплату судового збору; надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.
8. Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції виснував, що подана заява у даній справі в порядку статті 383 КАС України до передбаченого частиною другою статті 3 Закону «Про судовий збір» вичерпного переліку заяв, за подання яких судовий збір не справляється, не відноситься; тобто, на позивача покладено обов`язок сплати судового збору за подання відповідної заяви до суду як процесуальним законодавством, так і Законом України «Про судовий збір». 
9. Крім того, суд апеляційної інстанції врахував підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону «Про судовий збір» та звернув увагу на те, що зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали адміністративного суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.
10. Копію зазначеної ухвали скаржник отримала 12 червня 2025 року до електронного кабінету користувача підсистеми «Електронний суд».
11. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 у справі № 460/17636/21 повернуто скаржнику, у зв`язку із тим, що позивачем не усунуто недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
12. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішеннями, позивач звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі №460/17636/21, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
13. В касаційній скарзі скаржник посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом, зокрема, в постанові від 26.05.2025 у справі №160/13650/24, в якій Суд вказав, що частина друга статті 3 та підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», які уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену в порядку статті 383 КАС України, є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України, відтак не підлягають застосуванню.
14. Відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що в силу частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
15. 25 липня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі №460/17636/21.
16. Протоколом передачі судової справи раніш визначеному складу суду від 25.07.2025 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2025 визначено колегію суддів для розгляду цієї касаційної скарги у складі: Жука А.В. (головуючий суддя), судді: Мельник-Томенко Ж.М., Білак М.В.
18. Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі №460/17636/21.
19. Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
IІІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
21. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
22. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та повноту дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
23. Предметом касаційного оскарження у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги у зв`язку із не усуненням недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору за оскарження ухвали суду першої інстанції, якою було залишено без задоволення заяву, подану в порядку статті 383 КАС України.
24. Позивач в касаційній скарзі не спростовує того факту, що на виконання ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, нею не були усунуті недоліки апеляційної скарги. Вважаючи, що така ухвала є незаконною, позивачем не сплатила судовий збір.
25. Згідно із частиною шостої статті 298 КАС про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.
26. У касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали (частина третя статті 328 КАС України).
27. Відтак, нормами КАС України не передбачено оскарження в касаційному порядку ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, та у разі оскарження особою ухвали суду про повернення апеляційної скарги, доводи в касаційній скарзі щодо відповідності нормам процесуального права ухвали про залишення апеляційної скарги без руху підлягають перевірці, оскільки це стосується підстав повернення апеляційної скарги.
28. Вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги встановлені статтею 296 КАС України, за змістом частини п`ятої якої до апеляційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.
29. Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
30. Відповідно до приписів пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
31. Таким чином, ненадання скаржником документа про сплату судового збору є підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а у разі неусунення такого недоліку - підставою для повернення апеляційної скарги.
32. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
33. Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
34. Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, визначені у статті 3 Закону України «Про судовий збір». Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону) і в цьому переліку немає заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
35. Водночас у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір» не встановлено ставки судового збору за звернення із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення.
36. За змістом підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду встановлена на рівні одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
37. Отже, приписами зазначеної норми Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду апеляційних та касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду першої інстанції, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами яких виносяться відповідні ухвали.
38. Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
39. Враховуючи те, що ключовим питанням в межах доводів та вимог касаційної скарги є питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
40. Конституційний Суд України у Рішенні від 13.05.2024 №6-р(II)/2024 у справі № 3-87/2023(351/23), розв`язуючи питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини другої статті 3, підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у контексті необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про залишення без розгляду скарги на бездіяльність виконавчої служби, дійшов таких висновків:
«…Ураховуючи, що за подання до суду першої інстанції скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця не встановлено справляння судового збору, Конституційний Суд України зазначає, що обов`язок сплати судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, визначений приписом статті 4 Закону, не можна вважати зрозумілим і справедливим елементом механізму контролю за виконанням судового рішення як невіддільного складника права на доступ до суду.
[… ] має місце необґрунтоване втручання в право стягувача на доступ до суду, оскільки особі, яка сплатила судовий збір за подання до суду позовної заяви й отримала доступ до суду та домоглася ухвалення на її користь обов`язкового судового рішення, доводиться додатково (повторно) сплатити судовий збір за здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Наведене свідчить про те, що держава не створила належних юридичних механізмів реалізації права на доступ до суду, а також про брак реального судового контролю на стадії виконання судового рішення, оскільки має місце ускладнення практичної реалізації особою (стягувачем у виконавчому провадженні) її права на доступ до суду, що є порушенням конституційних засад судочинства та принципів цивільного процесуального права.
З огляду на наведене, ураховуючи те, що особа, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, намагається, насамперед, усунути наслідки порушення її прав, спричинені невиконанням судового рішення, Конституційний Суд України зазначає, що законодавець не діяв відповідно до принципів справедливості, розумності, пропорційності, забезпечення балансу між інтересами держави в стягненні судового збору та інтересами особи щодо доступу до суду та виконання судового рішення, а також не забезпечив доконечної мети чинення правосуддя - захисту прав і свобод».
41. За висновком Верховного Суду, наведеному у постановах від 16.08.2024 у справі №580/7686/23 і від 08.07.2025 у справі №120/6168/22, зазначені висновки Конституційного Суду України хоч і стосуються питань сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду постановлену в порядку Цивільного процесуального кодексу України, однак така ухвала стосувалася виконання судового рішення. Питання, які розв`язував Конституційний Суд України, стосуються здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, а отже, повинні бути враховані і під час вирішення аналогічних питань в порядку КАС України.
42. Також з урахуванням юридичної позиції Конституційного Суду України в Рішенні від 13.05.2024 № 6-р(II)/2024 у постановах Верховного Суду від 15.11.2024 у справі №140/8660/20 та від 08.04.2025 у справі №260/9470/23 зазначено, що частина друга статті 3 та підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», які уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену в порядку статей 382, 383 КАС України, є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що судовий збір не підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду поданої в порядку статей 382, 383 КАС України заяви.
43. Згодом цей же підхід до вирішення аналогічних спорів був застосовано Верховним Судом у постановах від 26.02.2026 у справі №240/7108/21, від 27.10.2025 у справі № 160/11913/23, від 24.09.2025 у справі № 400/464/24, від 17.09.2025 у справі №260/432/23, від 17.09.2025 у справі №240/32892/21, від 17.09.2025 у справі №120/14870/23, від 20.06.2025 у справі №300/6164/23, від 19.06.2025 у справі №120/2544/24, від 26.05.2025 у справі №160/13650/24 тощо.
44. Окрім цього, Верховний Суд у справі № 140/8660/20 виніс ухвалу, якою ухвалив звернутися до Пленуму Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності частини другої статті 3 і підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». 
45. Пленум Верховного Суду рішенням від 12.09.2025 звернувся до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності положень частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».
46. Рішенням Конституційного Суду України від 10.03.2026 №2-р/2026 у справі № 1-5/2025(374/25) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину другу статті 3, підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», зі змінами, в тому, що вони уможливлюють справляння судового збору «за подання апеляційної скарги і касаційної скарги на ухвали суду», постановлені в порядку статей 382, 383 КАС України. Указані норми втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 
47. Водночас, Суд уважає застосовним до обставин цієї справи правовий підхід, викладений у постановах Верховного Суду, зазначених у пунктах 41-43 цієї постанови, оскільки наведені висновки Верховного Суду зумовлено висновками Конституційного Суду України щодо неконституційності окремих положень Закону № 3674-VI, що викладені в Рішенні від 13.05.2024 № 6-р(II)/2024, та Суд не вбачає підстав для відступу від раніше сформованих висновків Верховного Суду.
48. Отже, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у зв`язку з ненаданням скаржником документа про сплату судового збору, є помилковими, оскільки позивач не повинна була сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу, прийняту за результатом розгляду заяви в порядку статті 383 КАС України.
49. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
50. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).
51. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
52. Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню, із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
53. В ухвалі про відкриття касаційного провадження Верховним Судом відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі №460/17636/21 до закінчення розгляду справи в касаційній інстанції.
54. Враховуючи вищенаведені висновки, ОСОБА_1 не повинна сплачувати судовий збір за подання цієї касаційної скарги. Судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі №460/17636/21 скасувати.
3. Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
М.В. Білак
Ж.М. Мельник-Томенко 
Судді Верховного Суду