Справа № 301/1788/25
2/301/26/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" лютого 2026 р. м. Іршава 

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – Карабиньош І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Іршавської міської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Карабиньош І.І., звернулися до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовом до виконавчого комітету Іршавської міської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 померли їхні батьки — ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвами про смерть .
Після смерті батьків — відкрилася спадщина на все належне їм майно.
До складу спадщини входить: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 12 серпня 1992 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Іванишинець В.І, був покійний батько — ОСОБА_7 , оригінал якого втрачений.
Також до складу спадщини входять земельна ділянка площею 0,06 га. надана покійному батькові для індивідуального садівництва, кадастровий № 2121910100:08:001:0447, а також земельна ділянка площею 0,0559 га, надана покійній матері для ведення садівництва, кадастровий номер № 2121910100:07:001:0036, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯЕ №447848 від 15.07.2008 року, оригінал якого також втрачено.
Крім того, до складу спадщини після смерті матері - ОСОБА_6 - входить земельна ділянка загальною площею 1,31 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка була успадкована нею за заповітом після смерті її матері — ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про смерть додається).
За життя ОСОБА_8 залишила заповіт на вказану земельну ділянку, відповідно до якого спадкоємцями були визначені: її донька — ОСОБА_6 , сини - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та донька ОСОБА_11 .
У встановлений законом строк ОСОБА_6 звернулася до Іршавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу № 73/2017. Проте, у зв?язку з відсутністю оригіналу державного акта на землю, оформленого на ім?я ОСОБА_8 , право власності на зазначену земельну ділянку не було офіційно зареєстровано за покійною матір?ю.
Окрім того, сторона позивача звертає увагу суду на те, що їхня мати ОСОБА_6 фактично стала єдиним спадкоємшем після смерті її матері ОСОБА_8 , оскільки інші спадкоємці за заповітом — ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - померли (копії свідоцтв про смерть додаються), а ОСОБА_11 . яка також була вказана у заповіті, не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що спадшину не прийняла (відповідно до ч. 2 ст. 1270 Цивільного кодексу України).
Заповіт за життя покійні батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не залишали.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , будучи синами покійних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги.
Згідно з довідками, виданими виконавчим комітетом Іршавської міської ради від 17 червня 2025 року, на день смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спадковій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 - разом із ними проживали та були зареєстровані позивачі: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Оскільки позивачі фактично проживали спільно з спадкодавцями на день відкриття спадщини та не подавали заяви про відмову від її прийняття, відповідно до частини 3 ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину.
Інших осіб, які б претендували на спадкове майно після смерті спадкодавців ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не має, зокрема відсутні особи. які мають право на обов?язкову частку у спадщині згідно із ст. 1241 ЦІК України.
Таким чином, на момент звернення до суду позивачі стверджують, що вони є єдиними спадкоємцями відкритої спадщини на все спадкове майно, що належало покійним.
Разом з тим, приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу - Ожеледою П.М.. — позивачам було усно повідомлено про неможливість оформлення свідоцтв при право на спадщину у зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру та втратою оригіналів державних актів на право приватної власності на земельні ділянки. У зв?язку з цим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропонував у звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. 
Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року було витребувано від Іршавської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті ОСОБА_8 .
Ухвалою суду від 08 січня 2026 року до участі в справі було залучено співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, натомість, від останніх до суду надійшла заява в якій такі просили про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити.
Представник позивачів ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити, а справу розглянути без участі позивачів.
Представник відповідача виконавчого комітету Іршавської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином. Натомість, від останнього до суду надійшла заява, в якій такий просив проводити розгляд справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами.
Співвідповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені своєчасно і належним чином. Натомість, від останніх до суду надійшла заява, в якій такі не заперечили проти задоволення позову, просили проводити розгляд справи у їх відсутності та ухвалити рішення відповідно до заявлених позовних вимог.
Суд, заслухавши представника позивачів ОСОБА_12 , всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.
Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_6 , також ІНФОРМАЦІЯ_2 помер спадкодавець— ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с. 17-18).
Спадкодавці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , є батьками позивачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а.с. 23-24)
Після смерті спадкодавців — відкрилася спадщина на все належне їм майно.
До складу спадщини входить: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 12 серпня 1992 року державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Іванишинець В.І, був покійний батько — ОСОБА_7 , оригінал якого втрачений. (копія договору купівлі продажу квартири а.с. 35-36)
Також до складу спадщини входять земельна ділянка площею 0,06 га. надана покійному батькові для індивідуального садівництва, кадастровий № 2121910100:08:001:0447 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна а.с. 41-42), а також земельна ділянка площею 0,0559 га, надана спадкодавцю ОСОБА_6 для ведення садівництва, кадастровий номер № 2121910100:07:001:0036, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯЕ №447848 від 15.07.2008 року, оригінал якого також втрачено.(а.с. 43)
Крім того, до складу спадщини після смерті матері - ОСОБА_6 - входить земельна ділянка загальною площею 1,31 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (копія державного акту на право приватної власності на землю а.с. 44), яка була успадкована нею за заповітом після смерті її матері — ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про смерть а.с. 20).
За життя ОСОБА_8 залишила заповіт на вказану земельну ділянку, відповідно до якого спадкоємцями були визначені: її донька — ОСОБА_6 , сини - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та донька ОСОБА_11 .(копія заповіту а.с. 21)
У встановлений законом строк ОСОБА_6 звернулася до Іршавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу № 73/2017. Проте, у зв?язку з відсутністю оригіналу державного акта на землю, оформленого на ім?я ОСОБА_8 , право власності на зазначену земельну ділянку не було офіційно зареєстровано за покійною матір?ю позивачів.
Окрім того, судом встановлено, що інші спадкоємці за заповітом — ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - померли (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 та відповідь на запит виданий Іршавським відділом ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області від 20.02.2026 №65/23-9-18), після смерті останніх, спадкоємцями їхнього спадкового майна є співвідповідачі по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які позовні вимоги заявлені позивачами, визнають та не заперечують проти задоволення таких. ОСОБА_11 . яка також була вказана у заповіті, не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що спадшину не прийняла (відповідно до ч. 2 ст. 1270 Цивільного кодексу України).
Заповіт за життя спадкодавці ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не залишали.
Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті та той із подружжя, який його пережив.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , будучи синами покійних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги.
Згідно з довідками, виданими виконавчим комітетом Іршавської міської ради від 17 червня 2025 року, на день смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спадковій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 - разом із ними проживали та були зареєстровані позивачі: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 33-34)
Оскільки позивачі фактично проживали спільно з спадкодавцями на день відкриття спадщини та не подавали заяви про відмову від її прийняття, відповідно до частини 3 ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину.
Інших осіб, які б претендували на спадкове майно після смерті спадкодавців ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не має, зокрема відсутні особи. які мають право на обов?язкову частку у спадщині згідно із ст. 1241 ЦІК України.
Таким чином, на момент звернення до суду судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями відкритої спадщини на все спадкове майно, що належало покійним.
Разом з тим, приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу - Ожеледою П.М.. — позивачам було повідомлено про неможливість оформлення свідоцтв при право на спадщину у зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру та втратою оригіналів державних актів на право приватної власності на земельні ділянки. У зв?язку з цим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропонував у звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. (копія відмови нотаріуса а.с. 91)
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (частина перша статті 386 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно з частинами другою, третьою статті 1223 ЦК України уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).
Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.
Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.
Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватися належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд бере до уваги те, що відповідачем виконавчим комітетом Іршавської міської ради, не надано до суду жодних заперечень, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача
Також, суд бере до уваги те, що співвідповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позовні вимоги було визнано, не надано до суду жодних заперечень, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача.
Зважаючи на те, що надані позивачами докази є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, при цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, тому на переконання суду позовні вимоги викладені в даній позовній заяві підлягають до задоволення в повному обсязі.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 83,175, 177, 184,259,263,265,268 ЦПК України, ст.ст.16,392,1216,1220,1223,1268 ЦК України, суд, -
Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Іршавської міської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності в цілому на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, надана для індивідуального садівництва, кадастровий номер 2121910100:08:001:0447, а також право власності на земельну ділянку площею 0,0559 га, надана для ведення садівництва, кадастровий номер 2121910100:07:001:0036.
Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 1,31 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2121982800:01:001:0083, яка розташована на території с. Дубрівка, урочище «Списаний сад» (згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК 005-16098 від 22.10.2001 року).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 27.02.2026 року.
Суддя:            І. А. Даруда