ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/2917/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Ю.В.Капустіна, розглянувши матеріали справи 
за позовом Керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, м. Вінниця
до: 1) Яришівського психоневрологічного будинку-інтернату, Вінницька обл., Могилів-Подільський р-н., с. Яришів
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД», Київська обл., Бучанський р-н., с. Софіївська Борщагівка
про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та стягнення грошових коштів

представники:
від позивача – не з`явився 
від відповідача 1 – не з`явився
від відповідача 2 – не з`явився
від прокуратури – Младаневич З.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради (далі – позивач) до Яришівського психоневрологічного будинку-інтернату (далі – відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» (далі – відповідача 2) про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та стягнення грошових коштів.
Ухвалою суду від 11.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2917/25. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.10.2025.
До суду через систему «Електронний суд» від відповідача 2 надійшло клопотання б/н від 25.09.2025 (вх. №13226/25 від 25.09.2025) про залишення позову прокурора без розгляду та відзив на позовну заяву б/н від 25.09.2025 (вх. №13228/25 від 25.09.2025).
До суду через систему «Електронний суд» від відповідача 2 надійшла заява б/н від 26.09.2025 (вх. №13320/25 від 29.09.2025) про долучення до відзиву доказів.
До суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 02.10.2025 (вх. №13563/25 від 02.10.2025).
До суду через систему «Електронний суд» від Могилів-Подільської окружної прокуратури надійшли пояснення б/н від 13.10.2025 (вх. №14152/25 від 14.10.2025).
Позивач та відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 14.10.2025 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
Ухвалою суду від 14.10.2025 у задоволенні клопотання ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» б/н від 25.09.2025 (вх. №13226/25 від 25.09.2025) про залишення позову без розгляду відмовлено, відкладено підготовче засідання на 11.11.2025.
До суду через систему «Електронний суд» від Могилів-Подільської окружної прокуратури надійшли пояснення б/н від 13.10.2025 (вх. №14192/25 від 14.10.2025).
До суду через систему «Електронний суд» від Могилів-Подільської окружної прокуратури надійшли заперечення б/н від 14.10.2025 (вх. №14192/25 від 14.10.2025) на додаткові пояснення позивача щодо відсутності підстав для представництва інтересів.
До суду через систему «Електронний суд» від відповідача 2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі б/н від 10.11.2025 (вх. №9947 від 10.11.2025).
До суду через систему «Електронний суд» від Могилів-Подільської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив б/н від 11.11.2025 року (вх. №15736/25 від 11.11.2025).
Позивач та відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 11.11.2025 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
Ухвалою суду від 11.11.2025 року відкладено розгляд клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі б/н від 10.11.2025 (вх. №9947 від 10.11.2025) та відкладено підготовче засідання на 02.12.2025.
До суду через систему «Електронний суд» від відповідача 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 14.11.2025 (вх. №15978/25 від 14.11.2025).
До суду через систему «Електронний суд» від відповідача 1 надійшов відзив на позов б/н від 30.11.2025 (вх. №16747/25 від 01.12.2025) та клопотання б/н від 30.11.2025 (вх. №16748/25 від 01.12.2025) про проведення судового засідання без участі його представника.
Ухвалою суду від 02.12.2025 року в задоволенні клопотання ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» б/н від 10.11.2025 (вх. №9947 від 10.11.2025) про зупинення провадження у справі відмовлено, відкладено підготовче засідання на 20.01.2026 року.
Ухвалою суду від 20.01.2026 року відкладено підготовче засідання на 17.02.2026 року.
До суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника б/н від 28.01.2026 року (вх. № 1517/26 від 28.01.2026).
Позивач та відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 17.02.2026 року не з`явились.
Ухвалою суду від 17.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 31.03.2026 року. 
Позивач та відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 31.03.2026 року не з`явились.
Прокурор у судовому засіданні 31.03.2026 року позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю. 
Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 31.03.2026 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ВСТАНОВИВ:
Як зазначено в позові, Могилів-Подільською окружною прокуратурою під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави у бюджетній сфері щодо визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії та стягнення безпідставно сплачених коштів.
Так, прокурором встановлено, що Яришівським психоневрологічним будинком-інтернатом 03.01.2022 на платформі публічних закупівель розміщено оголошення про проведення відкритих торгів UA-2022-01-03-000172-с щодо закупівлі електричної енергії обсягом 208034 кВт/год, очікуваною вартістю 1841104,00 UAH з ПДВ.
За наслідками проведеної закупівлі із переможцем публічних торгів - ТОВ «Євроенерготрейд» укладено Договір №1 від 01.02.2022 про постачання електричної енергії споживачу на суму 1075864,36 грн. з ПДВ (далі - Договір) предметом вказаного договору є електрична енергія за «ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 09310000-5 електрична енергія (Електрична енергія)» за ціною 5,171579448 грн. з ПДВ за 1 кВт/год, яка визначена п. 5.1. Договору.
Згідно п. 2.3 Договору, очікуваний обсяг закупівлі складає 208034 кВт/год, який може бути зменшений, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача.
Відповідно до п. 2.1. Договору, за цим Договором Постачальник зобов`язується передати у власність Споживача у 2022 році електричну енергію, а Споживач - прийняти та оплатити її на умовах цього договору.
У п.5.3 Договору сторони погодили, що зміна ціни за одиницю електричної енергії може відбуватися відповідно до умов ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» за умови, що зазначені зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зменшення обсягів закупівлі, з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача; зменшення ціни в бік збільшення за одиницю електричної енергії не більше 10 відсотків, у разі коливання ціни на ринку за умови, що зазначена ціна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
Згідно п. 5.8. Договору, ціна за 1 кВт/год електричної енергії може бути змінена з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулися такі зміни, що буде відображено у Додатковій угоді до Договору.
Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за Договором (п.13.1 Договору).
Згідно п. 3.3 Договору, Постачальник за цим договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, крім передбаченої умовами Договору.
В подальшому, між сторонами укладено додаткові угоди №1 від 01.02.2022, № 2 від 01.04.2022, №6 від 19.12.2022, №7 від 23.12.2022 до Договору, що не стосуються зміни ціни за одиницю товару. 
Водночас, сторонами до Договору укладено додаткові угоди №3 від 15.08.2022, №4 від 16.09.2022, №5 від 17.10.2022 про зміну ціни електроенергії. 
Як вказано прокурором, зазначені додаткові угоди не відповідають вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» та умовам проведеної закупівлі, що стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.
Відповідач 2 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та просив позов залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідач 1 проти позову не заперечив. 
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), серед способів захисту визначено визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України «Про публічні закупівлі». Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
За змістом ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон №922-VIII), договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону №922-VIII).
Велика Палата Верховного Суду в постанові №922/2321/22 від 25.01.2024 зазначила, що норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю з огляду на наступне:
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону №922-VIII, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно ст. 638 ЦК України договір, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов?язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов?язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов?язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором. законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов?язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч. 4 ст. 41 Закону 922-VIII).
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
При цьому, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII прямо передбачає, що коливання цін на ринку щодо відповідного товару є обов?язковою умовою для збільшення ціни договору про закупівлю.
Із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України та Закону №922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку ст. 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі, ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII, проте, загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону №922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Законодавство не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін, однак у пунктах 86-88 постанови Верховного Суду у справі №927/189/22 від 07.12.2022 вказано, що передбачена ч. 5 ст. 41 Закону можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Тому документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.
Системний аналіз положень ч. 1 ст. 525, ст. 526, ч. 1 ст. 651 ЦК України та положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: - відбувається за згодою сторін; - порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації): - підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися пропорційно, але не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Відповідна правова позиція щодо застосування ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» наведена у постановах від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, від 07.02.2023 у справі №927/188/22.
У постанові Верховного Суду від 24.02.2024 у справі №922/2321/22 зазначено, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII, проте, загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Як встановлено судом, станом на момент підписання Договору, сторони погодили всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог Закону №922-VIII.
Передбачена п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанова Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19). 
Згідно ч. 2 ст. 631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. 
Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», забороняється укладення договорів про закупівлю, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. 
Водночас, згідно з оспорюваними додатковими угодами сторонами неодноразово було змінено істотні умови договору, а саме, збільшено ціну на електричну енергію шляхом укладання додаткових угод. Необхідність укладення додаткових угод до Договору обґрунтовано відповідачем 2 - збільшенням ціни товару (електричної енергії).
Так, згідно Додаткової угоди №3 від 15.08.2022 сторони дійшли згоди внести зміни до Договору, якими збільшили ціну одиниці товару за рахунок зменшення обсягів закупівлі, у зв`язку із чим, домовилися встановити ціну електричної енергії за 1 кВт год, з урахуванням ПДВ, в сумі 5,49606 грн. Пунктом 5 Додаткової угоди №3 передбачено, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин, що виникли між Сторонами з 01.08.2022. Додаткову угоду №3 укладено на підставі листа постачальника від 10.08.2022 №568-08/22 та експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 10.08.2022 № 0-265/01, в якому відображено середньозважену ціну електроенергії за 1 декаду серпня 2022 (ціна 2949,10 грн. за 1 МВт*год) для порівняння з середньозваженою ціною наступних періодів: 1 декада лютого 2022 року- ціна 2151,62 грн/1 МВт*год; 2 декада лютого 2022 року - ціна 2045,12 грн/1 МВт*год; 3 декада лютого - ціна 2236,43 грн/1МВт*год; І декада березня 2022 року - ціна 2340,51 грн/1 МВт*год; 2 декада березня 2022 року - ціна 2270,18 грн/1 МВт*год; 3 декада березня 2022 року - ціна 2151,62 грн/1МВт*год. Усі ціни наведені без ПДВ.
З урахуванням наведеного, експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 10.08.2022 №0-265/01 підтверджує коливання ціни на ринку на електроенергію у бік збільшення, оскільки, містить інформацію про вартість електричної енергії в т.ч. за 1 декаду лютого 2022 року та 1 декаду серпня 2022 року, що відображає коливання ціни на електричну енергію на ринку у період між датою укладення договору (01.02.2022) та датою початку дії Додаткової угоди №3.
Згідно Додаткової угоди №4 від 16.09.2022 сторони дійшли згоди внести зміни до Договору, якими збільшили ціну одиниці товару за рахунок зменшення обсягів закупівлі, у зв`язку із чим домовилися встановити ціну електричної енергії за 1 кВт/год, з урахуванням ПДВ, в сумі 5,85288 грн.
Пунктом 5 Додаткової угоди передбачено, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин, що виникли між Сторонами з 01.09.2022. Додаткову угоду №4 від 16.09.2022 укладено на підставі листа постачальника від 10.08.2022 №568/1-08/22 та експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 10.08.2022 №0-265/02, у якому відображено середньозважену ціну електроенергії за 1 декаду серпня 2022 (ціна 2949,10 грн. за 1 МВт*год) відносно 2 декади липня 2022 року (2655,20 грн за 1 МВт*год). Водночас, експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 10.08.2022 №0-265/02 не містить відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію , в ньому відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на дату укладення Договору та додаткової угоди № 4 від 16.09.2022, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Крім того, в експертному висновку охоплено період коливання цін до укладання Додаткової угоди № 3 від 15.08.2022 та не охоплено період між датою укладення додаткової угоди №3 - 15.08.2022 до дати наступної Додаткової угоди №4 - 16.09.2022. При цьому, у висновку зазначено, що останній має виключно довідковий характер.
Додатковою угодою №5 від 17.10.2022 сторони дійшли згоди внести зміни до Договору, якими збільшили ціну одиниці товару за рахунок зменшення обсягів закупівлі, у зв`язку із чим домовилися встановити ціну електричної енергії за 1 кВт/год, з урахуванням ПДВ, в сумі 6,19428 грн. Пунктом 5 Додаткової угоди передбачено, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин, що виникли між Сторонами з 01.10.2022. Додаткову угоду №5 від 17.10.2022 укладено на підставі листа постачальника від 24.09.2022 №763-09/22 та експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 22.09.2022 №0-265/02, у якому відображено середньозважену ціну електроенергії за 2 декаду вересня 2022 (ціна 3590,50 грн за 1 МВт*год) відносно 1 декади вересня 2022 року (3303,40 грн за 1 МВт*год). Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 22.09.2022 №0-265/02 не містить відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, в ньому відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на дату укладення Договору та додаткової угоди №5 від 17.10.2022, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Крім того, в експертному висновку охоплено період коливання цін до укладання Додаткової угоди №4 від 16.09.2022 та частково охоплено період між датою укладення додаткової угоди №4 - 16.09.2022 до дати наступної Додаткової угоди №5 - 17.10.2022. При цьому, у висновку зазначено, що останній має виключно довідковий характер.
Таким чином, укладання додаткових угод № 4 від 16.09.2022 та № 5 від 17 .10.2022, правовою підставою зміни ціни в яких визначено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зумовили зміну істотних умов договору про закупівлю, а саме, збільшення ціни за одиницю товару понад 10% від ціни, визначеної в договорі № 1 від 01.02.2022, що є порушенням вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов?язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, У разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Тобто, вказаною нормою закону передбачено можливість зміни ціни в договорі в разі зміни після його підписання регульованих тарифів, що застосовуються в договорі про закупівлю.
Згідно роз`яснень Міністерства економічного розвитку торгівлі України, як уповноваженого органу щодо формування державної політики у сфері публічних закупівель, від 27.10.2016 №3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору», внесення змін до договору про закупівлю у залежності від коливання ціни товару на ринку повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Аналогічна правова позиція щодо підстав зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю викладена у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/4474/17, від 13.10.2020 у справі №912/1580/18. 
Так, експертні висновки Черкаської торгово-промислової палати, якими обґрунтовано укладання додаткових угод №4 від 16.09.2022 та №5 від 17.10.2022 за своїм змістом відображають середньозважені ціни на електричну енергію як товар, станом на певні проміжки часу або певні дати та мають довідковий характер, а тому, не є належними доказами коливання ціни на електричну енергію, оскільки, лише констатують рівень середньозважених цін купівлі-продажу електричної енергії на певні проміжки часу та не доводять її коливання.
У документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявності коливання). Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №912/1580/18).
Водночас, ані з листів ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД», надісланих на адресу Яришівського психоневрологічного будинку-інтернату з пропозиціями укладення додаткових угод №4 та №5 до Договору №1 від 01.02.2022, ані з висновків Черкаської торгово-промислової палати неможливо встановити ринкову ціну станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, у вказаних документах відсутнє обґрунтування, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику тендерній ціні, не наведені причини, через які виконання Договору стало для постачальника невигідним, а підвищення ціни було непрогнозованим.
Ціна на електричну енергію встановлюється учасником у відповідності до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії». До вартості тендерної пропозиції учасником включається затверджений у встановленому законодавством порядку тариф на послуги з передачі електричної енергії, та не включається вартість послуг з розподілу електричної енергії.
З огляду на викладене, коливання ціни товару на ринку кожного разу при укладенні оспорюваних додаткових угод №4 від 16.09.2022 та №5 від 17.10.2022 сторонами Договору належним чином не обґрунтовано та об`єктивно не підтверджено.
Пунктом 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов?язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, серед іншого, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.
Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
При цьому, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII прямо передбачає, що збільшення ціни за одиницю товару має відбуватись у чіткій пропорційності до коливання цін на ринку відповідного товару.
Верховний суд у складі об?єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 вказав, що обмеження у Законі України «Про публічні закупівлі» на збільшення ціни за одиницю товару в 10 відсотків застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Аналогічна правова позиція викладена у Верховним Судом у постановах від 07.09.2022 у справі №927/1058/21, від 16.02.2023 у справі №903/366/22, від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
В умовах ринкової економіки ціна в договорі визначається попитом і пропозицією, конкуренцією та іншими економічними чинниками. Тому, при укладенні договору та визначення його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватись, зокрема враховувати тенденції зростання (падіння) цін на ринку товарів та послуг тощо (Аналогічна правова позиція застосована у постанові Верховного Суду України від 15.05.2007 №30/110 та у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №904/8354/16 та від 18.06.2021 у справі №927/491/19).
Змістом діяльності з проведення публічних закупівель законодавцем визначено проведення відбору переможця процедури закупівель за основним критерієм «ціна». Ціна послуги, товару має визначальне значення, а її необґрунтоване збільшення є прямим порушенням вимог законодавства та спробою уникнути наслідків публічного аукціону. Приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на електричну енергію повністю нівелює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.
Дії сторін договору по підвищенню ціни за товар шляхом укладення ряду додаткових угод суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі». Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель запобігання проявам корупції, добросовісної конкуренції, оскільки, якщо пристати на тлумачення сторонами ст. 41 Закону додаткових угод, то ціну за товар можна збільшувати необмежену кількість разів.
Верховним Судом у постановах від 23.01.2020 у справі №907/788/18, від 18.03.2021 у справі №924/1240/18 зазначено, що укладення додаткових угод до Договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яка була отримана під час підписання Договору.
Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результати закупівлі невизначеними та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №915/1868/18, від 12.02.2020 у справі №913/166/19, від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18.
Згідно ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті. У зв`язку з необхідністю забезпечення потреб оборони під час дії правового режиму воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях можуть бути змінені істотні умови договору про закупівлю (після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі) замовником, визначеним у Законі України "Про оборонні закупівлі", а саме: обсяг закупівлі, сума договору, строк дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг.
Таким чином, Закон №922-VIII встановлює імперативну норму, згідно з якою, зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за пунктом 2 ч. 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
У п. 90 постанови Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 викладено правову позицію, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Як встановлено судом, сторонами Договору в порушення п.п. 2, 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» безпідставно укладено додаткові угоди №4, №5 до Договору, якими збільшено ціну за одиницю товару з перевищенням законодавчо визначеного максимально допустимого 10% ліміту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №922-VIII, закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
В постанові Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі».
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що додаткові угоди №4 від 16.09.2022 та №5 від 17.10.2022 підлягають визнанню недійсними судом на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки, укладені з порушенням положень ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII і є такими, що суперечать інтересам держави. 
Розглядаючи позовну вимогу про стягнення надмірно сплачених коштів у сумі 35563,84 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, у випадку, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, – вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. 
Так, на підставі актів прийому-передачі електричної енергії № 00000000851 за лютий 2022 року, №00000001643 за березень 2022 року, №00000002373 за квітень 2022 року, №00000003108 за травень 2022 року, № 00000003796 за червень 2022 року, № 00000004467 за липень 2022 року, №00000005097 за серпень 2022 року, №00000005835 та №00000006150 за вересень 2022 року, №00000006349 за жовтень 2022 року, № 00000006772 за листопад 2022 року, № 00000007166 за грудень 2022 року Відповідач 1 сплатив кошти у загальній сумі 874975,00 грн за поставлену протягом 2022 року постачальником електричну енергію в обсязі 157988 кВт, що підтверджується платіжними дорученнями.
За умовами Договору, обсяг закупівлі електроенергії склав 89065 кВт/год за ціною 5, 171580 грн з ПДВ (за лютий-липень місяці 2022 року).
Додатковою угодою №3 від 15.08.2022 збільшено вартість товару та відповідно за серпень 2022 року обсяг закупівлі електроенергії склав 12231 кВт/год за ціною 5,49606 грн за 1 кВт /год з ПДВ. 
Внаслідок укладення Додаткової угоди №4 від 16.09.2022 та безпідставного збільшення вартості товару до 5,852879 грн за 1 кВт /год з ПДВ за вересень 2022 року обсяг закупівлі електроенергії склав 11774 кВт/год, за які споживачем сплачено 68911,80 грн. замість 64710,61 грн., внаслідок чого переплата становить 4201,19 грн.
Внаслідок укладення Додаткової угоди № 5 від 17.10.2022 та безпідставного збільшення вартості товару до 6,1942805 грн. за 1 кВт /год з ПДВ: за жовтень місяць 2022 року обсяг закупівлі електроенергії склав 14935 кВт/год, за які споживачем сплачено 92511,58 грн. замість 82083,66 грн, внаслідок чого переплата становить 10427,92 грн. за листопад місяць 2022 року обсяг закупівлі електроенергії склав 16927 кВт/год, за які споживачем сплачено 104850,58 грн. замість 93031,81 грн, внаслідок чого переплата становить 11818,77 грн. за грудень місяць 2022 року обсяг закупівлі електроенергії склав 13056 кВт/год, за які споживачем сплачено 80872,52 грн. замість 71756,56 грн, внаслідок чого переплата становить 9115,96 грн.
За період з вересня 2022 року по грудень 2022 року відповідачем 1 за додатковими угодами № 4 та № 5 спожито 56692 кВт електричної енергії, за яку сплачено 347146,48 грн.
Водночас, на підставі Додаткових угод № 4 від 16.08.2022 та № 5 від 17.10.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 1 від 01.02.2022 на рахунок відповідача 2 надмірно сплачено бюджетних коштів на загальну суму 35563,84 грн.
Таким чином, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 35563,84 грн., яка підлягає стягненню з відповідача 2.
Оскільки, фінансування за Договором №1 від 01.02.2022 здійснювалось за рахунок коштів обласного бюджету, а оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, відтак, правовідносини між сторонами щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором про закупівлю електричної енергії, мали регулюватись цим Договором. Внаслідок виконання відповідачем 1 своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними додатковими угодами відповідачем 2 були безпідставно отримані грошові кошти на загальну суму 35563,84 грн., які відповідач 2 - зобов`язаний повернути на користь обласного бюджету Вінницької обласної ради в силу приписів статей 216, 1212 ЦК України. 
Досліджуючи заперечення відповідачем 2, а також, підстави представництва прокурором інтересів держави у даній справі судом встановлено наступне. 
Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійснені програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності - державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація поняття «інтереси держави» особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. «Державний інтерес» у спірних правовідносинах полягає, перш за все, у законності використання органами державної влади бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг та іншої допомоги з метою забезпечення нагальних потреб в умовах воєнного стану, зокрема, забезпечення ефективного, своєчасного виконання правочинів, укладених з метою належного функціонування держави.
Як зазначено прокурором, укладення додаткових угод до договору про закупівлю електроенергії за державні кошти всупереч норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі» є прямим порушенням законності в бюджетній системі, що не може не відобразитись на державних інтересах та авторитеті держави. Порушення процедури державних закупівель та укладення відповідних договорів унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і створює загрозу інтересам держави у подальшому. Таким чином у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.
Суд зазначає, що проведення процедури закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Згідно ч. 2 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження (ч.1); районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад (ч.4); право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч.8).
Частинами 2, 4 ст.61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
У постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №904/123/22 викладена правова позиція, згідно з якою органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами 1, 2 ст.143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до законодавства; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Відповідно до ст.172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Прокурором з посиланням на абз. 3 ч. 3 ст. 10 Бюджетного кодексу України, зазначено, що одержувачем та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня є Яришівський психоневрологічний будинок-інтернат, який діє на підставі Статуту.
Відповідно п. 1.3 Статуту Яришівського психоневрологічного будинку-інтернату, затвердженого рішенням 63 сеії Вінницької обласної ради 8 скликання № 1045 від 31.01.2025 Інтернат є об`єктом права спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Вінницької області, управління яким здійснює Вінницька обласна рада.
Згідно п. 1.4. Статуту Інтернату, органом, що здійснює управління майном Підприємства, є Вінницька обласна рада.
Згідно п. 5.2. Статуту Інтернату, орган управління майном, серед іншого, здійснює контроль за додержанням вимог Статуту та приймає рішення у зв`язку з їх порушенням; здійснює контроль за ефективністю використання майна, що знаходиться в оперативному управлінні Інтернату.
Пунктом 6.2. Статуту Інтернату визначено, що Інтернат фінансується за рахунок коштів обласного бюджету.
Пунктом 4.7. Статуту Інтернату передбачено, що джерелами формування майна та коштів Інтернату є, зокрема, грошові та матеріальні внески Органу управління майном та бюджетні асигнування.
Так, укладаючи та здійснюючи оплату за спірними додатковими угоди до Договору, відповідач 1 використовує кошти відповідного обласного бюджету та реалізовує делеговані їй владні повноваження з розпорядження і використання бюджетними коштами.
Статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, що до повноважень обласної ради належить питання стосовно розгляду прогнозу обласного бюджету, затвердження такого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання бюджету.
Тобто, Вінницька обласна рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами обласного бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Вінницької обласної ради.
Отже, нераціональне використання Яришівським психоневрологічним будинком-інтернатом бюджетних коштів, в тому числі, при укладенні, виконанні Договору, має наслідком порушення фактично публічних інтересів (інтересів держави), оскільки Яришівський психоневрологічний будинок-інтернат є учасником бюджетного процесу та реалізує публічну функцію розпорядника бюджетних коштів.
Комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном) (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №815/1216/16, від 05.11.2024 по справі 918/22/24).
Суд зазначає, що закон не зобов`язує прокурора подавати позови в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись із позовом до суду. Належним буде звернення хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/2/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 11.08.2021 у справі № 927/719/20, від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 05.08.2021 у справі № 911/1236/20.
Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», окрім обґрунтування порушень або загрози порушення державних інтересів, прокурор у позовній заяві має вказати орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави, а також довести, що вказані суб`єкти не здійснюють або неналежним чином здійснюють захист цих інтересів.
Верховний Суд у постанові від 22.09.2022 у справі №125/2157/19 зазначив, що коли повернення майна (коштів) стороні правочину не відновлює права позивача, який не є стороною правочину, суд може застосувати інший, крім реституції, ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог. Керуючись зазначеною постановою Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.08.2023 у справі №924/1283/21, керуючись висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, зробив наступний правовий висновок: Якщо позивачем у справі є розпорядник бюджетних коштів, то його правовий статус, повноваження, відповідальність визначаються положеннями Бюджетного кодексу України та Порядком складання, розгляду, затвердження та основними вимогами до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228 (далі - Порядок №228).
Згідно ч. 1, 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.
Відповідно до ч.1 ст. 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України встановлено, що головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у рішенні про місцевий бюджет; приймає рішення щодо делегування повноважень одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.
Яришівський психоневрологічний будинок-інтернат не здійснює владних управлінських функцій, а тому не є суб`єктом владних повноважень. Оскільки, власником Яришівського психоневрологічного будинку-інтернату є територіальні громади сіл, селищ, міст Вінницької області в особі Вінницької обласної Ради, Інтернат підпорядкований, підзвітний та підконтрольний Вінницькій обласній Раді, остання також зобов`язана контролювати законність та ефективність використання Інтернатом коштів місцевого бюджету за договорами про закупівлю товарів, Вінницька обласна рада уповноважена вживати заходи щодо захисту інтересів територіальної громади, в тому числі представницького характеру, а тому є належним позивачем у цій справі.
Відповідно до затвердженого кошторису Яришівського психоневрологічного будинку-інтернату на 2022 рік фінансування видатків, у тому числі на оплату комунальних послуг та енергоносії відбувалось за рахунок коштів обласного бюджету.
Відповідно до рішення Вінницької обласної Ради від 24.01.2021 №288 «Про обласний бюджет Вінницької області на 2022 рік» останньою, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено та затверджено основні показники обласного бюджету Вінницької області на 2022 рік. Оскільки, фінансування за договором 01.02.2022 здійснювалось за рахунок коштів обласного бюджету, отже, кошти у сумі 35563,84 грн. мають бути повернуті в дохід обласного бюджету Вінницької області.
Схожих висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у справі від 09.08.2023 №924/1283/21, де прийнято рішення про стягнення коштів з відповідача на користь Війтовецької селищної ради, тобто безпосередньо до бюджету Ради.
Могилів-Подільською окружною прокуратурою листом від 15.05.2025 №53-2205вих-25 повідомлено Вінницьку обласну раду про встановлені порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі». Згідно відповіді Вінницької обласної ради від 20.05.2025 №843/01.01-15/2025 підтверджено, що джерелом фінансування видатків Інтернату на оплату електропостачання є кошти обласного бюджету. Водночас, Вінницької обласною радою зазначено, що остання не була стороною правочину, а відтак, не уповноважена звертатися до суду із відповідним позовом. Поряд з цим, обласна рада не заперечує щодо представництва прокурором інтересів держави в суді за наслідками самостійного визначення підстав для такого представництва.
Враховуючи вищевикладене, саме Вінницька обласна рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами обласного бюджету та контролю їх використанням - остання є належним позивачем у справі.
При цьому, Вінницька обласна рада, будучи обізнаною щодо існування вищевказаних порушень, своєчасно не вжила заходи щодо захисту інтересів держави та стягнення з ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» грошових коштів, що безпідставно перераховані за договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст.26 Бюджетного кодексу України, саме на Вінницьку обласну раду, як головного розпорядника коштів обласного бюджету, покладено контроль за дотриманням бюджетного законодавства, спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, зокрема, через закінчення перебігу позовної давності, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Враховуючи викладене, прокурором належним чином обґрунтовано звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.
Враховуючи встановлені факти та вимоги правових норм, за наслідками розгляду спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із доведеністю в сукупності наданих прокурором доказів та встановлених судом фактичних обставин. 
Відповідачем 2 під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Усі подані відповідачем 2 заяви по суті справи та інші твердження та заперечення відповідача 2 уважно досліджені судом, однак, вони не спростовують вищевикладених висновків суду.
Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідачів в рівних частинах. 
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 – 240 ГПК України, суд –
УХВАЛИВ:
1. Позов Керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради до Яришівського психоневрологічного будинку-інтернату та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та стягнення грошових коштів задовольнити повністю. 
2. Визнати недійсною Додаткову угоду №4 від 19.06.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №1 від 01.02.2022, укладеного між Яришівським психоневрологічним будинком-інтернатом та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД». 
3. Визнати недійсною Додаткову угоду №5 від 17.10.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №1 від 01.02.2022, укладеного між Яришівським психоневрологічним будинком-інтернатом та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД». 
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» (08131, Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Київська, буд. 34-А, код ЄДРПОУ 40111046) на користь Вінницької обласної ради (21050, Вінницька область, Вінницький район, м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 70, код ЄДРПОУ 00022438) 35563 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 84 коп. безпідставно одержаних коштів. 
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» (08131, Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Київська, буд. 34-А, код ЄДРПОУ 40111046) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Монастирська, буд. 33, код ЄДРПОУ 02909909; банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, код банку отримувача (МФО): 820172, рахунок UA568201720343110002000003988) 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору. 
6. Видати накази після набрання рішенням законної сили. 

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.
Дата складання повного судового рішення 14.04.2026 року.

Суддя Д.Г. Заєць