Дата документу  Справа № 333/11842/25 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/598/26	Головуючий у 1-й інстанції Ковальова Ю.В.	
Єдиний унікальний №333/11842/25	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.2 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2026 року      м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 і його захисника Панасенка П.П. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Панасенка Павла Петровича на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ),
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 02.12.2025 року об 11 год. 13 хв. по вул.М.Ласточкіна, 128 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року піддавалася передбаченому ст.130 КУпАП адміністративному стягненню, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
В апеляційній скарзі захисник Панасенко П.П. просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржуване судове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, оскільки самостійно кваліфікував дії останнього за ознакою повторності, що йому не було пред`явлено згідно протоколу про адміністративне правопорушення.
Захисник вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ. За викладених у протоколі обставин водій не був обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки під час проходження військової служби останній перебував у віддалених та небезпечних місцях, де відсутні мобільний зв`язок та Інтернет. Відтак, у ОСОБА_1 був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, інкримінованого йому в рамках даної справи.
Апелянт зауважує, що 02.12.2025 року ОСОБА_1 передбачене ч.2 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення не вчиняв. Водій був тверезим та напередодні наркотичних засобів не вживав. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, сів до автомобіля патрульної поліції. Проте по дорозі до медичного закладу працівники поліції несподівано виявили постанову суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, внаслідок чого останній розгубився та прийняв помилкове рішення відмовитись від проходження вказаного огляду.
Заслухавши ОСОБА_1 і його захисника Панасенка П.П., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення. Опис установлених судом обставин у оскаржуваному судовому рішенні ґрунтується на матеріалах справи, а його зміст не обмежується виключно фабулою протоколу про адміністративне правопорушення. Вказаний процесуальний документ не є єдиним доказом у даному провадження.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у 
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №529497 від 02.12.2025 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння;
- направленні на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 02.12.2025 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;
- довідці щодо повторності вчинення передбаченого ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , якого згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 11.06.2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП;
- долученим до матеріалів справи відеозаписом.
У зв`язку з чим у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце.
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП складено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року.
В ньому зазначено дату та місце його складення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суть адміністративного правопорушення.
Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом та протягом року піддавалася передбаченому ст.130 КУпАП адміністративному стягненню, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ніким не заперечується.
Підстави, умови, порядок направлення і проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння регламентовано ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція"). 
Відповідно до п.2 Розділу I Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, викладено у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд з метою виявлення стану сп`яніння.
Згідно із п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з визначеними в п.4 розділу І Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року піддавалася передбаченому ст.130 КУпАП адміністративному стягненню, тим самим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.2 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення. 
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві або його захиснику права оспорювати таку вимогу поліцейського.
Апеляційний суд зауважує, що мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях водія складу вказаного адміністративного правопорушення.
При цьому твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 під час події від 02.12.2025 року був тверезим та напередодні наркотичних засобів не вживав, апеляційним судом до уваги не приймається. 
Адже зміст об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом та протягом року піддавалася передбаченому ст.130 КУпАП адміністративному стягненню, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.
Що стосується заперечень захисника проти висновку судді районного суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд виходить з такого.
Апеляційний суд зауважує, що посилання апелянта на необізнаність ОСОБА_1 про винесення постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 11.06.2025 року за ч.1 ст.130 КУпАП (справа №199/7429/25), не свідчить про відсутність в діях водія складу передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Вказане судове рішення, яке стало підставою для встановлення ознаки повторності за ст.130 КУпАП у даному провадженні, набрало законної сили та у встановленому законом порядку ніким не оскаржено не було.
За змістом диспозиції ч.2 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з передбачених ч.1 цієї статті КУпАП порушень.
Тобто суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення не обов`язково характеризується виною лише у формі прямого умислу. Диспозиція даної норми закону на відміну від диспозицій ст.ст.41-1, 46, 51-2, 103-1, 103-3, 116, 121-3, 163-8, 164-15, 163-11, 164-3, 164-15, 166-16, 172-14, 172-16, 173-2, 173-6, 173-7, 184, 198, 203-1, 205 КУпАП не містить у собі посилання на обов`язку умисність вчинення таких дій.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що передбачена ч.2 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачає й необережну форму вини.
В контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених підставах.
Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. 
Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Панасенка Павла Петровича залишити без задоволення. 
Постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 лютого 2026 року в цій справі щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         О.С. Гончар