ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
    	Справа № 636/5600/25  Провадження 2-о/636/16/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2026 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Золотоверхої О.О.,
присяжних Булгакової О.В., Кураксіна О.В.,
за участю секретаря судового засідання Марченко К.В.,
представника заявника – адвоката Лихачової М.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Чугуївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Мін`Юст (м. Харків), про оголошення фізичної особи померлою,
ВСТАНОВИВ:
02.07.2025 (зареєстровано 03.07.2025) представник заявника – адвокат Лихачов Р.Б. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про оголошення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.
В обґрунтування поданої заяви зазначив, що ОСОБА_3 є матір`ю військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .
З 24.03.2022 ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та призначений на посаду командиром гранатометного взводу 4 стрілецької роти, ВОС-0210003 військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_2 зник безвісти 02.04.2023 приблизно о 9:00 при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації в районі н.п. Оріхово-Василівка, Бахмутського р-н, Донецької області. За фактом зникнення ОСОБА_2 було призначено службове розслідування. Актом службового розслідування від 15.04.2023 та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №241 від 26.05.2023 підтверджується факт зникнення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Оріхово-Василівка, Бахмутського р-н, Донецької області за наступних обставин: 02.04.2023 близько 09:00, під час виконання бойового завдання згідно бойового розпорядження від 01.04.2023 в ході штурмових дій ворожих позицій в районі н.п. Оріхово-Василівка було втрачено зв`язок з командиром взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 . В подальшому, впродовж 02.04.2023 пошуки вищезазначеного військовослужбовця результатів не дали. Про факт зникнення безвісти ОСОБА_2 свідчить також витяг з ЄРДР за номер 12023221240000361 від 05.04.2023.
Відповідно до додаткових пояснень військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 10.04.2023, що перебував на завданні зі ОСОБА_2 , встановлено, що через ворожий обстріл ОСОБА_2 було поранено у ногу 02.04.2023, та у зв`язку з продовженням ворожого вогню побратими не змогли забрати ОСОБА_2 . Відповідно до додаткових пояснень ОСОБА_5 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2024 відомо, що від побратимів він дізнався, що “ ОСОБА_2 пропав безвісти, а скоріш за все залишився на полі бою й можливо мертвий, адже шансів дуже мало.” Відповідно до додаткових пояснень ОСОБА_6 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , від 10.04.2024 відомо що він був поруч зі ОСОБА_2 02.04.2023 та почув, що його було поранено; надалі він після вибуху помітив, що ОСОБА_2 лежав на спині, зверху був автомат, а все обличчя було в крові й він припустив, що ОСОБА_2 вже мертвий.
Відповідно до відповіді Служби Безпеки України від 20.02.2025 повідомлено, що під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями, відомості про місцезнаходження ОСОБА_2 , стан його здоров`я, перебування у полоні держави-агресора тощо на цей час Об`єднаним центром не отримувались
Також 25.03.2025 було отримано відповідь від Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, де повідомлено що до Координаційного штабу не надходили повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування вказаної особи у полоні, стану її здоров`я та місця утримання.
Відповідно до листа ДП "Український національний центр розбудови миру" від 21.02.2025: Підтвердження про перебування у полоні ОСОБА_2 від держави агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста Відсутня. Інформація про стан здоров`я ОСОБА_2 від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста: Відсутня. Підтвердження про перебування у полоні ОСОБА_2 держави-агресора з інших відкритих джерел: Відсутня.
Під час надання правової допомоги Заявнику ОСОБА_3 , неодноразово було вжито заходи з метою отримати від заінтересованої особи відомості щодо ймовірної загибелі ОСОБА_2 . Зокрема 20.02.2025 було направлено звернення з вимогою: 1. Провести службове розслідування за фактом ймовірної загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації в районі н.п. Оріхово-Василівка, Бахмутського р-н, Донецької області 02.04.2023; 2. Повідомити ОСОБА_3 про результати службового розслідування за фактом ймовірної загибелі її сина - військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надсилання копії акта службового розслідування з додатками; 3. Провести опитування всіх живих свідків, які брали участь у бойовому завданні ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Оріхово-Василівка, Бахмутського р-н, Донецької області щодо відомих обставин ймовірної загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 4. Надати інформацію про наявні відомості про загибель військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час участі у бойовому завданні ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Оріхово-Василівка, Бахмутського р-н, Донецької області у складі бойової групи військової частини НОМЕР_1 ; 5. Надіслати наступні документи: 1) належним чином завірені копії пояснень наступних військовослужбовців роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 за результатами проведеного службового розслідування від 26.03.2023 по факту зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 : номера обслуги 1 протитанкового відділення протитанкового взводу старшого солдата ОСОБА_7 від 10.04.2023; навідника кулеметного відділення взводу вогневої підтримки солдата ОСОБА_8 від 10.04.2023; навідника І протитанкового відділення протитанкового взводу солдата ОСОБА_9 від 10.04.2023; навідника зенітно кулеметного відділення ракетного зенітно-артилерійського взводу солдата ОСОБА_10 від 10.04.2023 року; головного сержанта - командира 1 гранатометного відділення роти взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_11 ; 2) належним чином завірені копії пояснень всіх живих свідків, які брали участь бойовому завданні ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. у Оріхово Василівка, ймовірної Бахмутського р-н, Донецької області щодо відомих обставин загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3) належним чином завірену копію акта службового розслідування та додатків до нього за фактом ймовірної загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації в районі н.п. Оріхово-Василівка, Бахмутського р-н, Донецької області 02.04.2023. Однак лист від 20.02.2025 було повернуто за терміном зберігання. 
У зв`язку з цим 27.03.2025 було повторно надіслано звернення через вище командування, однак військовою частиною не було надано жодної офіційної відповіді на повторне письмове звернення щодо надання інформації про наявні відомості про загибель ОСОБА_2 , у зв`язку з чим було направлено скаргу до вищого командування. Відповідно до відповіді №1687/1/10887 від 15.06.2025 Службовим розслідуванням встановлено, що командир взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_12 , зник безвісти 02.04.2023, під час виконання бойового завдання, в районі населеного пункту Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області, що пов`язано із захистом Батьківщини, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022. Враховуючи, вищевикладене, питання щодо встановлення факту ймовірної загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 командира взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_13 , під час виконання бойового завдання, в районі населеного пункту Оріхово Василівка Бахмутського району Донецької області вирішується в порядку непозовного цивільного судочинства. 
Оголошення ОСОБА_2 померлим необхідне заявнику для проведення державної реєстрації його смерті та отримання свідоцтва про його смерть, а також для реалізації її спадкових прав та інших соціальних прав, пов`язаних із статусом члена сім`ї загиблого військовослужбовця, а відтак наведені заявником обставини та мета, з якою їй необхідно оголосити сина померлим, свідчать про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою, такого матеріально-правового зв`язку. 
Щодо дати смерті, враховуючи положення ч. 3 ст. 46 ЦК України , за якими фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті, вважаю за необхідне визначити дату смерті ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.10.2025 через систему «Електронний суд» від військової частини НОМЕР_1 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено наступне.
У провадженні Чугуївського міського суду Харківської області, у порядку окремого провадження, перебуває цивільна справа № 636/5600/25 (провадження № 2 о/636/144/25) за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Чугуївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до даної заяви ОСОБА_3 просить суд оголосити померлим ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Вовчанськ, який загинув під час виконання бойового завдання у зв`язку з безпосередньою участю у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф проти України та захистом Батьківщини. Місцем смерті заявниця просить вважати населений пункт Оріхово Василівка Бахмутського району Донецької області, днем смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305, 309 ЦПК України). ОСОБА_3 для захисту своїх прав звернулася до суду про оголошення особи померлою. Обраний заявницею спосіб захисту відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 28.02.2024 року по справі № 506/358/22, від 13.03.2024 року по справі № 204/7924/23, відповідно до якої Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що станом на теперішній час відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених у заяві ОСОБА_3 , вони об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
У матеріалах заяви ОСОБА_3 містяться матеріали службового розслідування, проведеного у відповідності до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 року, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 131 від 02.04.2023 року «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця» стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_13 , котрий зник безвісти 02 квітня 2023 року в районі населеного пункту Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області, під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Представник заявника вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Заявник надала заяву, в якій просила провести розгляд без її участі, вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник заінтересованої особи Чугуївського ВД РАЦС до суду не з`явився, заяв про розгляд справи без їх участі не подавали.
У додаткових поясненнях представник в/ч НОМЕР_1 просив розглядати справу без їх участі та ухвалити рішення на підставі закону.
Суд, розглянувши заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд установив, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 22.12.1984 (а.с.9).
Згідно копії витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 24.03.2022 (а.с.9/2) молодшого сержанта ОСОБА_2 призначено до в/ч НОМЕР_1 .
Згідно копії витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02.04.2024 «Про призначення службового розслідування за фактом зниклого безвісті військовослужбовця» (а.с.10) наказано провести службове розслідування за фактом зниклого безвісті 02.04.2023 під час виконання бойового розпорядження в районі н.п. Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області старшого лейтенанта ОСОБА_2 
02.04.2023 військовою частиною НОМЕР_1 складено сповіщення №43, яким просить сповістити ОСОБА_14 про те, що її чоловік ОСОБА_2 зник безвісти 02.04.2023 приблизно о 09:00 год. при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України (копія а.с.10/2).
Згідно копії акту службового розслідування від 15.04.2023 (а.с.11-13) за результатами службового розслідування встановлене наступне. Військовослужбовець командир взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний за мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України 24.03.2022. 02.04.2023 близько 09:00, під час виконання бойового завдання згідно бойового розпорядження в ході штурмових дій ворожих позицій в районі н.п. Оріхово- Василівка було втрачено зв`язок з командиром взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 . В подальшому, впродовж 02.04.2023 пошуки вищезазначеного військовослужбовця результатів не дали. Відомості про самовільне залишення частини, дезертирство під час несення служби - станом на сьогоднішній день не підтвердились. 02.04.2023 командиром військової частини  НОМЕР_1 за фактом зниклого безвісті старшого лейтенанта ОСОБА_2 подана доповідь. Вищенаведені факти підтверджуються поясненнями наступних військовослужбовців роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 : ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 . Відповідно до рапорту ОСОБА_16 під час виконання бойового завдання 02.04.2023 в районі н.п. Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області за ОСОБА_2 було закріплено військове майно. Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 вважається таким, що виконував обов`язки військової служби. Факт зникнення безвісті 02 квітня 2023 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області, що пов`язано із захистом Батьківщини, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"”, продовженого Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"” старшого лейтенанта ОСОБА_2 вважати доведеним. Виходячи з вищевикладеного, пропонується наступне: службове розслідування вважати завершеним; вважати встановленим, що старший лейтенант ОСОБА_2 зник безвісті 02 квітня 2023 року під завдання в районі населеного пункту Оріхово-Василівка, Бахмітського району Донецької області, внаслідок бойового ураження противника - окупаційних військ російської федерації та є бойовою людською втратою; факт зникнення безвісті 02.04.2023 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області командира взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 визнати таким, що пов`язано із захистом Батьківщини, під час дії воєнного стану.
Аналогічне зазначено у витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.05.2023 «Про результати службового розслідування» (копія а.с.14-16).
Надано до суду і копії пояснень ОСОБА_4 від 10.04.2023 (а.с.17), ОСОБА_5 від 10.04.2023 (а.с.18), ОСОБА_6 від 10.04.2023 (а.с.19) щодо обставин зникнення ОСОБА_17 ; витяг з ЄРДР за №12023221240000361 від 05.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 (а.с.17/2).
Надано до суду також копії:
- листа Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими №222/КШ/5544 від 25.03.2025 (а.с.20), згідно якого Координаційним штабом з питань поводження з військовополоненими (далі - Координаційний штаб) у межах компетенції розглянуто скаргу стосовно ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої повідомляється, що в інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими містяться відомості про зазначену особу; до Координаційного штабу не надходили повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування вказаної особи у полоні, стану її здоров`я та місця утримання; Інформаційна система з питань поводження з військовополоненими використовується Координаційним штабом та іншими уповноваженими органами для пошуку та звільнення оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, а також цивільних осіб, позбавлених особистої свободи внаслідок збройної агресії;
- листа СБУ за №34.7-зв-911 від 28.02.2025 (а.с.20/2) Об`єднаний центр створює і веде облік оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, та незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України, здійснює координацію заходів щодо звільнення таких категорій осіб; в Об`єднаному центрі наявна інформація про факт зникнення військовослужбовця ОСОБА_2 . Викладену у зверненні додаткову інформацію обліковано і враховано в діяльності Об`єднаного центру; під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями, відомості про місцезнаходження ОСОБА_2 , стан його здоров`я, перебування у полоні держави-агресора тощо на цей час Об`єднаним центром не отримувались; інші питання не відносяться до компетенції Об`єднаного центру; рішення про формування та затвердження пропозицій щодо передачі військовополонених ворогів державі-агресору та звільнення оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, незаконно позбавлених волі осіб, приймаються Координаційним штабом з питань поводження з військовополоненими, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 257; водночас повідомляємо, що Об`єднаний центр продовжує здійснювати співпрацю з органами державної влади в рамках координації пошуку, звільнення кожного українського оборонця, в т.ч. зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 ;
- виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора №08-11/5303 від 21.02.2025 (а.с.21), з якого вбачається відсутність відомостей стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо підтвердження перебування у полоні від держави – агресора, про стан здоров`я;
- листа з в/ч НОМЕР_1 від 15.06.2025 №1687/1/10887 (а.с.30), з якого вбачається, що за результатами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 зник безвісти 02.04.2023 під час виконання бойового завдання в районі н.п. Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області.
Судом також отримано наступні документи:
- відповідь з ВД РАЦС у Харківській області №33316/40050-10-25/15.6 від 13.10.2025 (а.с.61), згідно якої проведеною перевіркою облікових даних та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по Харківській області актових записів про зміну імені та смерть ОСОБА_2 не виявлено;
- відповідь з ГЦОСІ ДПСУ №19/86920-25-Вих від 03.11.2025 (а.с.67/2), згідно якої відомості про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 02.04.2023 по 03.11.2025 не виявлено.
Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Згідно норм ЦК та ЦПК України, рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (глава 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою» ЦПК).
Оголошення особи померлою необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК).
Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно зберіглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.
При цьому заявник має мати особисту цивільну правову зацікавленість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків.
Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.
Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.
Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).
За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): 
- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;
- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);
- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;
- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.
Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».
Із пояснювальної записки до проекту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».
Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).
Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.
Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права.
Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Важливим під час розгляду цієї справи є історичний контекст виникнення приписів частини другої статті 46 ЦК України. Його аналіз дозволяє зрозуміти, які суспільні та правові умови стали підґрунтям для її впровадження, а також як зміни у законодавстві відбивають потреби суспільства в різні часові періоди.
У Цивільному кодексі Української РСР 1963 року був подібний припис: відповідно до частини другої статті 21 цього Кодексу військовослужбовець або інший громадянин, який пропав без вісті в зв`язку з воєнними діями, може бути в судовому порядку оголошений померлим не раніше, ніж після закінчення двох років з дня закінчення воєнних дій.
Подібне регулювання у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року склалося після Другої світової війни. У чинному ЦК України видозмінену до реалій незалежної України статтю 21 законодавець виклав у статті 46 без істотних змін, доповнивши її у частині другій реченням другим з наведенням спеціального правила із вказівкою на право суду (з урахуванням конкретних обставин) оголосити фізичну особу померлою до спливу дворічного строку, але не раніше спливу шести місяців.
Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.
Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.
За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року.
Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.
Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.
Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.
Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства.
Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.
Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи.
Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).
У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності.
Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).
Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.
У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 - 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48).
За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 - 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)).
Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України).
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.
Так судом встановлено, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року N 376, Соледарська територіальна громада Бахмутського району Донецької області, до складу якої входить н.п. Оріхово-Василівка відноситься до території активних бойових дій з 07.08.2024 (з 24.02.2022 по 06.08.2023 – території можливих бойових дій).
Тобто в силу приписів ч.2 ст. 46 ЦК України, враховуючи, що бойові дії на території н.п. Оріхово-Василівка, яке, ймовірно є місцем загибелі ОСОБА_19 , станом на 08.04.2026 не закінчено, вимоги ОСОБА_3 на теперішній час є передчасними і не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 46 ЦК України, ст.ст. 305-308, 352, 354 ЦПК України, суд ,-
УХВАЛИВ:
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Чугуївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Мін`Юст (м. Харків), про оголошення фізичної особи померлою – залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О. О. Золотоверха
Присяжні О.В. Булгакова

О.В. Кураксін