УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/4789/25 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 69 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 295/4789/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 08 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 червня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 527.
В обґрунтування позову зазначав, що від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За період з червня 2004 року по лютий 2022 року сторони проживали разом однією сім`єю. Спільне життя через певний час після його мобілізації до Збройних сил України стало неможливим та нестерпним. Кожен із подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Таким чином, шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, у зв`язку з чим ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу.
Також вказував, що після мобілізації до Збройних сил України у 2022 року він проживає за іншою адресою. Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 08 вересня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що ухвалою Богунського районного суду від 28 квітня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
02 червня 2025 року відповідачкою було подано до суду клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Вказує, що відповідно до вимог частини 5 статті 279 ЦПК України суд в даному випадку мав розглядати справу виключно в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
ОСОБА_2 стверджує, що судом не було забезпечено принцип змагальності сторін, чим було надано перевагу позивачеві.
Разом з цим, вважає що відповідачка по справі була позбавлена свого законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів в суді під час вирішення даної справи.
Повідомляє, що як з початку укладення шлюбу, так і по сьогоднішній день вона прикладає зусилля щодо збереження шлюбу. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей.
Зазначає, що час від часу у неї з позивачем виникали дрібні непорозуміння стосовно ведення спільного господарства та утримання дітей, але вони носять тимчасовий характер. Це обумовлюється тим, що у них не достатньо співпадають розуміння своїх ролей у сім`ї і тим самим вони пред`являють один одному неузгоджені очікування і вимоги.
Вказує, що вона докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань між ними без застосування надмірних емоцій, намагається всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом. Свій вклад у ведення спільного бюджету вона робить, оскільки вона офіційно працевлаштована і всю свою заробітну плату розраховує задля справедливого узгодження і розподілення на задоволення потреб сім`ї та дітей.
Вважає, що всі усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Крім того, у сторін є спільні діти і відповідачка хоче, щоб вони росли в повноцінній родині. Про намір розірвати шлюб позивач її жодного разу не повідомляв.
Однак, вона зацікавлена у збереженні їхньої сім`ї та вважає, що у них немає підстав для розірвання шлюбу.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення без змін. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі та суперечать інтересам сторін, у період наданого строку на примирення сторони по справі не примирилися. Тому місцевий суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 червня 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №527, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7-8).
28 квітня 2025 року ухвалою Богунського районного суду міста Житомира у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.14).
02 червня 2025 року ОСОБА_2 було подано до місцевого суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 20-21).
Ухвалою суду першої інстанції від 03 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін було відмовлено (а.с. 22-23).
19 червня 2025 року відповідачка подала до суду заяву, де просила розгляд справи зупинити і призначити строк для примирення подружжя на термін 6 місяців (а.с. 27-28).
Ухвалою місцевого суду від 23 червня 2025 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково, надано сторонам строк для примирення тривалістю у два місяці, а провадження у справі було зупинено до закінчення терміну надання строку для примирення (а.с. 29).
Ухвалою суду від 25 серпня 2025 року провадження у цивільній справі було поновлено (а.с. 40).
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Частиною третьою статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Тобто, надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Встановлено, що суд першої інстанції забезпечив сторонам можливість зберегти сім`ю та ухвалою 23 червня 2025 року надав їм строк для примирення тривалістю у два місяці. Однак, за час, визначений судом, стосунки між сторонами не покращилися, бажання позивача розірвати шлюб є сталим, а оскільки останній наполягає на його розірванні, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим та суперечитиме засадам його добровільності.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.
Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо допущення місцевим судом процесуальних порушень закону з наступних підстав.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 28 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачці не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.
Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).
Суд першої інстанції дотримався наведених норм процесуального права, оскільки в ухвалі про відкриття провадження зробив висновок про те, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Частина шоста зазначеної статті надає право суду відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Цивільні справи із позовними вимогами про розірвання шлюбу відносяться до категорії малозначних справ (пункт 4 частина 6 статті 19 ЦПК України).
Враховуючи, що предметом розгляду були позовні вимоги про розірвання шлюбу, розгляд справи у порядку спрощеного провадження та відхилення заяви відповідачки не суперечить вимогам процесуального закону. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 382, 389-391 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 08 вересня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий  Судді