ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4854/21 Головуючий у 1 інстанції – Крилова М.М.
Суддя-доповідач – Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2025 у справі за адміністративним позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що полягає у незатвердженні економічно обґрунтованого тарифу на розподіл природного газу на 2021 рік; 
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» економічно обґрунтований тариф на розподіл природного газу, включивши до складу такого тарифу: планову річну тарифну виручку, усього 5 508 063, 10 тис. грн.; планову собівартість, усього 2 188 988, 9 тис. грн.; матеріальні витрати, усього 537 764, 8 тис. грн., у тому числі: вартість газу на виробничо-технологічні витрати, нормативні та питомі витрати та власні потреби - 440 400, 0 тис. грн., вартість матеріалів (паливо, електроенергія, витрати на ремонт, інші матеріальні витрати) - 97 364, 8 тис. грн.; витрати на оплату праці - 1 166 356, 9 тис. грн.; амортизаційні відрахування - 31 191, 6 тис. грн, інші витрати, усього 453 675, 6 тис. грн.: у томі числі єдиний внесок на загальнообов`язкове страхування 256 598, 5 тис. грн., повірку та ремонт лічильників 3 997, 4 тис. грн., витрати на заміну лічильників газу та/або створення обмінного фонду лічильників 22 837, 8 тис. грн., інші витрати, в т. ч.: 170 241, 9 тис. грн., планований прибуток, в т.ч.: 3 319 074, 20 тис. грн., податок на прибуток 506 299, 46 тис. грн., прибуток на виробничі інвестиції (капітальний ремонт та модернізація елементів ГРС) 83 422, 9 тис. грн., компенсації витрат та збитків, які зазнало АТ в минулих періодах 2 510 4 53, 02 тис. грн., рентабельність оператора 1 РМ 218 898, 9 тис. грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до положень абзаців другого-четвертого пункту 2 розділу ІІ Закону №2825-IX до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 152 та ч. 5 ст. 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2825 «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).
Відповідно до Порядку № 399 справу № 640/4854/21 передано Донецькому окружному адміністративному суду.
Ухвалою Донецького адміністративного суду від 21.05.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/4854/21.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулось до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» є суб`єктом природної монополії з розподілу природного газу, який включений до переліку суб`єктів природних монополій Антимонопольним комітетом України, розміщеному в публічному доступі на сайті Антимонопольного комітету України, та здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії НКРЕКП від 29.06.2017 №844.
В жовтні 2020 року АТ «Дніпропетровськгаз» звернулося до НКРЕКП із заявою про встановлення тарифу від 29.10.2020 №490-Сл-13422-1020 (з додатками), в якому просило переглянути та затвердити економічно обґрунтований тариф на розподіл природногого газу в розмірі 3, 92 грн. без ПДВ за 1 м3 газу з плановою річною замовленою потужністю 1339 762, 3 тис.м3. Також, АТ «Дніпропетровськгаз» просило включити до тарифу 2 290 918, 3 тис. грн. компенсації витрат та збитків, які зазнало товариство в минулих періодах (2014 рік - перше півріччя 2019 року), а також недоотриману тарифну виручку для оплати природного газу на технологічні та власні потреби, недоотриманого фонду оплати праці, амортизаційні витрати, збитки по іншим послугам за друге півріччя 2019 року на суму 219 101,4 тис. грн.
До заяви позивачем додано пояснювальну записку до розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу на 2021 рік по АТ «Дніпропетровськгаз», складену на підставі Постанови НКРЕКП від 25.02.2016 № 236 та з урахуванням змін до Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу.
Відповідно до п. 2 «по статті «Витрати на оплату праці» розд. IV Пояснювальної записки зазначено, що розрахунок витрат на оплату праці (ВОП) проводився відповідно до Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу (пункт 6.7 розділу VIII), затвердженої постановою НКРЕКП №236 від 25.02.2016р. з урахуванням змін. Інформація щодо показників витрат на оплату праці Товариства наведена у Додатку №7.
Відповідно до розрахунку, з використанням умов зазначених в Методиці, витрати на оплату праці працівників AT «Дніпропетровськгаз», складають 1 166 356,9 тис. грн., штатна чисельність працівників (ТЧП) - 4 846 осіб. Очікувана середня заробітна плата - 20 057, 04 грн.
Прогнозований річний індекс зростання номінальної заробітної плати у розрахунку визначений на підставі «Прогнозу економічного і соціального розвитку України на 2021-2023 рік та основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на 2021-2023 роки», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №671 від 29.07.2020р. і складає ІЗП=1,21 (ІСЦ=108,1%, ІРЗП=112,1%).
При розрахунку коефіцієнта зростання ВОП, який склав К=1,94, застосовувалася середня заробітна плата в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості на території діяльності ліцензіата за період січень-серпень 2020 року, яка склала ЗП = 13 286,00 грн, та тарифна середня заробітна плата в розрахунку на одного працівника товариства зайнятого ліцензованою діяльністю ТЗПтар = 10 338,68 гри. (Звітність «Звіт про застосування тарифів на послуги природного газу» форма №8б-НКРЕКП- газ-моніторинг (квартальна), дані за січень - серпень 2020 рік).
Коефіцієнт «?» використаний у розрахунку = 1,0.
Штатна чисельність працівників ліцензіата, врахована на дату встановлення відповідного тарифу ТЧП = 4 846 осіб, (згідно штатного розпису на 01 вересня 2020 року).
У відповідності із визначеною процедурою встановлення (перегляду) тарифу на послуги розподілу природного газу, на офіційному веб-сайті НКРЕКП 09.12.2020 зазначений проект постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» разом з обґрунтовуючими матеріалами було оприлюднено з метою одержання зауважень і пропозицій шляхом розміщення на офіційному веб-сайті НКРЕКП у мережі Інтернет.
Відкриті обговорення проекту постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» відбулись 21.12.2020, під час яких із представниками заінтересованих сторін відбувалося детальне і обґрунтоване обговорення наданих зауважень та пропозицій із зазначенням позиції НКРЕКП щодо їх врахування або відхилення.
Результати відкритого обговорення оформлено протоколом проведення відкритого обговорення проекту постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» від 21.12.2020 № 422-п.
В подальшому, на засіданні 30.12.2020, що проводилось у формі відкритого слухання, НКРЕКП було прийнято постанову № 2768 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз», яка набрала чинності з 01.01.2021 та якою визначено тариф на розподіл природного газу у розмірі 1,17 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). В даному тарифі закладено компенсацію витрат за попередні періоди у сумі 67 259, 60 тис. грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що полягає у незатвердженні економічно обґрунтованого тарифу на розподіл природного газу на 2021 рік, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», звертаючись із заявою про встановлення тарифу від 29.10.2020, подало розрахунки витрат, зокрема на оплату праці, які не відповідали чинній на той момент редакції Методики №236 з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП №1834 від 07.10.2020 (зокрема щодо виключення Додатку 7), у зв`язку з чим заявлені складові тарифу та суми компенсації витрат не були належно обґрунтовані, тоді як НКРЕКП діяла в межах наданих їй повноважень, дотрималася встановленої процедури розгляду заяви, оприлюднення проєкту рішення та проведення відкритого обговорення і правомірно прийняла постанову №2768 від 30.12.2020, яка є чинною, а тому немає підстав для визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання встановити тариф у запропонованій позивачем структурі.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Методики, затвердженої постановою НКРЕКП №236 від 25.02.2016, та змін до неї, внесених постановою № 1834 від 07.10.2020, оскільки дійшов помилкового висновку про нечинність Додатку 7 станом на 29.10.2020. За твердженням апелянта, після виключення попереднього Додатку 7 (щодо виробничо-технологічних витрат) нумерація додатків була змінена, і розрахунок витрат на оплату праці (колишній Додаток 8) став Додатком 7 та діяв на момент подання заяви, а тому розрахунок витрат на оплату праці (далі - ВОП) був поданий відповідно до чинної редакції Методики. Відтак, підстав, передбачених п. 3.4 Процедури №369, для неврахування заявленої компенсації витрат у складі тарифу не існувало, а прийнята НКРЕКП постанова №2768 від 30.12.2020, якою для АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» встановлено тариф у розмірі 1,17 грн. замість заявлених 3,92 грн. та враховано лише частину компенсації, не відображає повного та обґрунтованого розгляду поданих матеріалів. Крім того, апелянт вказує на істотні порушення норм процесуального права, що, на його думку, проявилися у неповному з`ясуванні обставин справи, неналежній оцінці доказів і доводів позивача, порушенні принципів змагальності та рівності сторін і, як наслідок, призвели до ухвалення незаконного рішення про відмову в задоволенні позову.
Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Визначення основних засад цінової політики і регулювання відносин, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення закріплені Законом України від 21.06.2012 №5007-VI «Про ціни і ціноутворення» (далі - Закон №5007-VI у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Як обумовлено статтею 2 цього Закону, його дія поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення. Водночас дія цього Закону не поширюється на встановлення тарифів на медичні послуги та лікарські засоби в межах програми медичних гарантій згідно із Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення».
Державна цінова політика у сфері діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках реалізується відповідно до законодавства про природні монополії та інших законів України (стаття 8 Закону №5007-VI).
Відповідно до статті 5 Закону України від 20.04.2000 №1682-III «Про природні монополії» (далі - Закон №1682-III у редакції на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон регулює діяльність суб`єктів природних монополій у таких сферах: транспортування нафти і нафтопродуктів трубопроводами; транспортування природного і нафтового газу трубопроводами; розподіл природного і нафтового газу трубопроводами; зберігання природного газу в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності із зберігання природного газу (ліцензійними умовами); транспортування інших речовин трубопровідним транспортом; передачі електричної енергії; розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами; користування залізничними коліями, диспетчерськими службами, вокзалами та іншими об`єктами інфраструктури, що забезпечують рух залізничного транспорту загального користування; управління повітряним рухом; централізованого водопостачання, централізованого водовідведення; транспортування теплової енергії; спеціалізованих послуг у річкових, морських портах, морських рибних портах та аеропортах відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України; захоронення побутових відходів.
Згідно зі статтею 8 Закону №1682-III предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій згідно з цим Законом є, зокрема ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.
Частиною другою статті 12 Закону №5007-VI визначено, що державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 09.04.2015 №329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон №329-VIII у редакції на час виникнення спірних правовідносин) державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.
Ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги з розподілу природного газу) повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав (абзац перший частини шостої статті 4 Закону №329-VIII).
НКРЕКП є органом, уповноваженим на формування цінової політики - встановлення тарифу на розподіл природного газу, правовий статус якого визначено Законом України від 22.09.2016 №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон №1540-VIII у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1540-VIII НКРЕКП (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики: діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу; діяльності з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом.
Приписами частини другої статті 3 Закону №1540-VIII передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, у тому числі, але не виключно, формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.
За змістом пункту 13 частини першої та абзацу другого частини четвертої статті 17 Закону №1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор: встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом.
У разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості. Такі порядки (методики) повинні сприяти використанню місцевих, відновлюваних та вторинних енергетичних ресурсів, а також сприятливих до навколишнього природного середовища технологій (абзац другий частини четвертої статті 17 Закону №1540-VIII).
На час виникнення спірних правовідносин порядок та процедура встановлення тарифів регламентувалися Методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 25.02.2016 №236, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 03.11.2016 за №1434/29564 (далі - Методика №236), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕ від 03.04.2013 №369, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 за №685/23217 (далі - Процедура №369).
Як визначено п. 1.2, 1.3 Розд. І. «Загальні положення» Процедури №369, ця Процедура застосовується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, при встановленні або перегляді тарифів: на транспортування природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ магістральними трубопроводами; на транспортування природного газу та газу (метану) вугільних родовищ розподільними трубопроводами; на постачання природного газу та газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом; на закачування, зберігання та відбір природного газу, газу (метану) вугільних родовищ. Ця Процедура поширюється на всіх суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність із транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами та їх розподілу, із постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, із зберігання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ або мають намір здійснювати таку господарську діяльність (далі - суб`єкт господарювання).
Відповідно до п. 2.1 Розд. ІІ «Вимоги до оформлення та подання заяви, документів, що додаються до неї» Процедури №369 для встановлення тарифу, визначеного у пункті 1.2 розділу І цієї Процедури, суб`єкт господарювання подає до НКРЕ не пізніше ніж за 30 робочих днів до початку планованого періоду заяву про встановлення тарифу (далі - заява) за формою, наведеною в додатку 1 до цієї Процедури, до якої додається у тому числі пояснювальна записка до розрахунку тарифу.
Згідно з пунктом 2.5 Процедури №369 суб`єкт господарювання обґрунтовує кожну складову витрат з відповідного виду ліцензованої НКРЕ діяльності, пов`язаних з операційною діяльністю, фінансових витрат (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) та прибутку документами, визначеними пунктом 2.1 цього розділу.
Відповідно до п. 3.1 Розд. ІІІ «Порядок розгляду заяви» Процедури №369, заява та документи, що до неї додаються, перевіряються структурним підрозділом НКРЕ, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики в нафтогазовому комплексі, щодо її відповідності вимогам цієї Процедури.
У разі надання неповного пакета документів, визначеного пунктом 2.1 розділу ІІ цієї Процедури, заява не розглядається, про що НКРЕ повідомляє заявника у письмовій формі у 10-денний строк з дня надходження таких документів до НКРЕ та повертає їх заявнику.
У разі відповідності заяви та доданих до неї документів, визначених пунктом 2.1 розділу ІІ цієї Процедури, відповідний структурний підрозділ НКРЕ, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики в нафтогазовому комплексі, розглядає їх протягом 30 календарних днів з дня надходження до НКРЕ.
У разі потреби НКРЕ може звернутися до суб`єкта господарювання, що провадить або має намір провадити господарську діяльність, зазначену у пункті 1.3 розділу І цієї Процедури, щодо надання додаткових пояснень та обґрунтувань, які подаються суб`єктом господарювання до НКРЕ у визначений нею строк, підписані керівником та засвідчені печаткою суб`єкта господарювання.
Розгляд заяви призупиняється на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу або інвестиційної програми, якщо при розгляді структурними підрозділами НКРЕ виникають питання, що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що НКРЕ письмово повідомляє суб`єкта господарювання.
Відповідно до 3.2. Розд. ІІІ Процедури №369, на підставі розгляду заяви та доданих до неї документів відповідний структурний підрозділ, до компетенції якого належать питання стратегічного планування та розвитку енергетичних ринків, готує: 
- висновок щодо фінансового стану суб`єкта господарювання, який має намір провадити господарську діяльність, зазначену у пункті 1.3 розділу І цієї Процедури; 
- висновок про фінансову спроможність і економічну доцільність здійснення відповідного виду господарської діяльності суб`єктом господарювання, який має намір провадити господарську діяльність, зазначену у пункті 1.3 розділу І цієї Процедури.
Відповідний структурний підрозділ, до компетенції якого належить організація здійснення контролю за додержанням ліцензійних умов, проводить аналіз результатів перевірок, за результатами якого готує висновок щодо дотримання суб`єктом господарювання ліцензійних умов у базовому періоді та виконання ним рішень НКРЕ.
Висновки, що підготовлені згідно з цим пунктом, за підписом керівника відповідного структурного підрозділу або особи, яка його заміщає, надаються структурному підрозділу, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики нафтогазового комплексу, протягом п`яти робочих днів з дня надходження заяви до НКРЕ.
Як встановлено п. 3.3. Розд. ІІІ Процедури №369, структурний підрозділ, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики в нафтогазовому комплексі, готує:
3.3.1. З урахуванням висновків, зазначених у пункті 3.2 цього розділу, висновок щодо ефективного та цільового використання коштів, передбачених чинною структурою тарифу.
3.3.2. Висновок щодо виконання суб`єктом господарювання заходів інвестиційної програми за попередній період та обґрунтованості інвестиційної програми на планований період.
3.3.3. Висновок щодо обґрунтованості інвестиційної програми на планований період суб`єкта господарювання, який має намір провадити господарську діяльність, зазначену у пункті 1.3 розділу І цієї Процедури.
3.3.4. Пропозиції щодо включення питання встановлення тарифу на засідання НКРЕ.
3.3.5. Проект рішення НКРЕ та проект структури тарифу (планованої тарифної виручки) згідно з формами, що наведені у додатках 23 та/або 24.
Як передбачено положеннями п. 1.1 Порядку проведення відкритого обговорення проектів рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2017 № 866 (далі – Порядок № 866), цей Порядок визначає процедуру організації та проведення відкритого обговорення проектів рішень з питань встановлення цін (тарифів), крім проектів рішень про встановлення «зеленого» тарифу, схвалення/затвердження інвестиційних програм/інвестиційної складової/планів розвитку, розгляду зауважень та пропозицій до проектів рішень, що мають ознаки регуляторних актів, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), та, у разі необхідності, з інших питань, що належать до компетенції НКРЕКП, та поширюється на суб`єктів господарювання, державне регулювання діяльності яких здійснюється НКРЕКП, та суб`єктів господарювання, які мають намір отримати ліцензії на право провадження господарської діяльності у сферах, державне регулювання яких здійснюється НКРЕКП (далі - ліцензіати).
Згідно з п. 2.2 Порядку № 866, структурний підрозділ НКРЕКП, до компетенції якого належить питання, яке винесено на відкрите обговорення (далі - розробник), подає до Управління інформації та комунікації НКРЕКП в електронному вигляді для оприлюднення на офіційному веб-сайті НКРЕКП у мережі Інтернет: схвалений на засіданні НКРЕКП відповідно до вимог Регламенту НКРЕКП проект рішення НКРЕКП про встановлення цін (тарифів)/змін до них, про схвалення/затвердження інвестиційних програм/інвестиційної складової/планів розвитку/змін до них; обґрунтування необхідності прийняття рішення НКРЕКП; матеріали, необхідні для прийняття рішення НКРЕКП; результати відкритого обговорення (відкритого слухання) на місцях, проведеного ліцензіатом відповідно до цього Порядку; інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції до проекту рішення НКРЕКП про встановлення цін (тарифів)/ змін до них, про схвалення/затвердження інвестиційних програм/інвестиційної складової/планів розвитку/змін до них; інформацію про дату, час і місце проведення відкритого обговорення проекту рішення НКРЕКП; кінцевий термін подання заявок до участі в обговоренні; електронну адресу, на яку мають подаватись зауваження та пропозиції, та прізвище, ім`я, по батькові та телефон контактної особи.
Схвалений проект рішення НКРЕКП з питання встановлення цін (тарифів)/змін до них, схвалення/затвердження інвестиційних програм/інвестиційної складової/планів розвитку/змін до них оприлюднюється не пізніш як за 10 календарних днів до дати проведення відкритого обговорення, крім проектів рішень щодо перегляду структури тарифу без зміни відповідного тарифу, змін до інвестиційних програм/інвестиційної складової/планів розвитку без зміни їх загальної суми, які оприлюднюються не пізніш ніж за 5 календарних днів до дати проведення відкритого обговорення.
Відповідно п. 2.8 Порядку № 866, результати відкритого обговорення проекту рішення НКРЕКП оформлюються протоколом, у якому зазначаються дата проведення відкритого обговорення, прізвище та ініціали, посада та місце роботи учасників відкритого обговорення, назва проекту рішення НКРЕКП, що підлягає відкритому обговоренню.
Додатком до нього є таблиця узгодження позицій, в якій зазначаються редакція спірної частини проекту рішення/частини проекту рішення, до якої висловлено зауваження (пропозиції), зміст зауважень (пропозицій) та мотиви їх відхилення/спосіб врахування.
Протокол підписується керівником розробника, уповноваженим представником ліцензіата, керівником територіального органу НКРЕКП, які були присутні на відкритому обговоренні.
Уповноважений представник ліцензіата може підписати протокол із зауваженнями або відмовитись від його підписання в разі незгоди із результатами проведеного відкритого обговорення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до відповідача заяву про встановлення тарифу від 29.10.2020, у тому числі з Пояснювальною запискою до розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу на 2021 рік.
За результатами надходження заяви від 29.10.2020 відповідачем з метою одержання зауважень і пропозицій на підставі вимог Порядку № 866 на офіційному сайті було оприлюднено проект постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» разом з обґрунтовуючими матеріалами.
В подальшому, НКРЕКП було прийнято постанову № 2768 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз», якою визначено тариф на розподіл природного газу у розмірі 1,17 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). В даному тарифі закладено компенсацію витрат за попередні періоди у сумі 67 259, 60 тис. грн.
Тобто, витрати, заявлені оператором в повному обсязі враховані регулятором не були.
Відповідно п. 3.4 Розд. ІІІ Процедури №369, НКРЕКП може відмовити суб`єкту господарювання у встановленні або перегляді тарифу або знизити його рівень у разі: 
- встановлення факту нецільового використання коштів, передбачених структурою встановленого тарифу, або фінансової неспроможності та економічної недоцільності здійснення відповідного виду ліцензованої діяльності суб`єктом господарювання, який має намір його провадити;
- надання до НКРЕ недостовірної інформації або необґрунтованості складових витрат, визначених розділом ІІ цієї Процедури.
Відповідно до пункту 4 розділу І Методики №236 економічно обґрунтовані витрати на планований період - витрати суб`єкта господарювання з розподілу природного газу, планування яких здійснюється з дотриманням вимог стандартів, нормативів, норм, технологічних регламентів, обмежених Податковим кодексом України, які складаються з витрат, пов`язаних з операційною діяльністю, та фінансових витрат (крім витрат на створення кваліфікаційних активів); елемент витрат - сукупність економічно однорідних витрат суб`єкта господарювання з розподілу природного газу; заява - письмове звернення суб`єкта господарювання до НКРЕКП про встановлення або перегляд тарифу на послуги розподілу природного газу; перегляд тарифу - зміна рівня тарифу та/або його структури шляхом встановлення; структура тарифу на послуги розподілу природного газу (планованої тарифної виручки) (далі - структура тарифу) - перелік елементів витрат, що групуються за елементами витрат собівартості відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248, та/або міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та фінансової звітності, та планованого прибутку; тариф на послуги розподілу природного газу - виражена у грошовій формі вартість послуги із доступу до потужності газорозподільної системи, що визначається в гривнях за одиницю енергії та/або м-3 до одиниці часу тощо.
Відповідно п. 6 розділу VIII Методики №236 для встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу суб`єкт господарювання подає до НКРЕКП не пізніше ніж за 60 календарних днів до початку планованого періоду заяву про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу (далі - заява) за формою, наведеною в додатку 1 до цієї Методики, до якої додається у тому числі розрахунок витрат на оплату праці, відрахувань на соціальні заходи та інформація щодо показників витрат на оплату праці за попередній, базовий та на планований періоди з відповідними обґрунтуваннями (додаток 7 до цієї Методики).
Відповідно до Розд. VI. «Порядок визначення витрат на оплату праці, які враховуються в тарифах на послуги розподілу природного газу» Методики №236, витрати на оплату праці (далі - ВОП) - сукупність елементу «витрати на оплату праці» в повній собівартості структури тарифу (у прямих загальновиробничих витратах виробничої собівартості, адміністративних витратах і витратах на збут), що визначається відповідно до Закону України «Про оплату праці», у складі основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Визначення витрат на оплату праці здійснюється з урахуванням приведення середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника ліцензіата, що здійснює діяльність на відповідній території адміністративної одиниці (далі - територія діяльності), до таких рівнів:
- для ліцензіатів, на території діяльності яких рівень середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості, менший, ніж рівень середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості України, - до рівня середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості України;
- для ліцензіатів, на території діяльності яких рівень середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості, більший, ніж рівень середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості України, - до рівня середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості на території діяльності цього ліцензіата.
Визначення річних витрат на оплату праці для відповідного ліцензіата здійснюється за формулою: ВОП=ТЗП(тар)*ТЧП*К*12 (тис.грн), де: ВОП - річні витрати на оплату праці ліцензіата, що приймається до розрахунку тарифу; ТЗП(тар) - тарифна середня заробітна плата в розрахунку на одного працівника ліцензіата, врахована на дату встановлення відповідного тарифу та обрахована, виходячи з витрат на оплату праці та тарифної чисельності працівників, зайнятих ліцензованою діяльністю, на дату їх встановлення (далі - тарифна середня заробітна плата); ТЧП - тарифна чисельність працівників ліцензіата, врахована на дату встановлення відповідного тарифу (далі - тарифна чисельність працівників); К - коефіцієнт зростання ВОП для ліцензіата (у відносних одиницях), що передбачає приведення середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника ліцензіата до рівня середньої заробітної плати в розрахунку на одного штатного працівника, зайнятого у промисловості (у відносних одиницях), що визначається певним чином.
Як вже було зазначено вище, відповідно до п. 2 «по статті «Витрати на оплату праці» розд. IV Пояснювальної записки зазначено, що розрахунок витрат на оплату праці (ВОП) проводився відповідно до Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу (пункт 6.7 розділу VIII), затвердженої постановою НКРЕКП №236 від 25.02.2016, з урахуванням змін. Інформація щодо показників витрат на оплату праці товариства наведена у Додатку №7. Тобто, позиція АТ «Дніпропетровськгаз» щодо обрахунку витрат на оплату праці корелюється з п. 6 розділу VIII Методики №236.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою НКРЕКП від 07.10.2020 № 1834 затверджено зміни до Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, згідно з якими Додаток 7 було виключено.
Відтак, колегія суддів констатує, що Додаток 7 станом на дату подання заяви про встановлення тарифу - 29.10.2020 не діяв, а тому врахування цього Додатку в Пояснювальній записці до розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу на 2021 рік не відповідає вимогам Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП №236 від 25.02.2016.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав вважати, що наведений позивачем розрахунок витрат на оплату праці (ВОП) є обґрунтованим.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Методики, затвердженої постановою НКРЕКП №236 від 25.02.2016, та змін до неї, внесених постановою №1834 від 07.10.2020, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про нечинність Додатку 7 станом на 29.10.2020, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки такі доводи ґрунтуються на довільному тлумаченні апелянтом змін до Методики та не підтверджуються належними доказами. Зі змісту постанови №1834 вбачається, що відповідні зміни передбачали виключення Додатку 7, а не його формальну заміну шляхом автоматичної зміни нумерації інших додатків, при цьому апелянтом не доведено, що на момент подання заяви існувала чинна редакція Додатку 7, яка б регулювала порядок розрахунку витрат на оплату праці саме у тій редакції, на яку він посилається. Отже, використання позивачем при формуванні розрахунку витрат на оплату праці положень нечинного додатку свідчить про невідповідність поданих матеріалів вимогам Методики, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції.
Не беруться колегією суддів до уваги й доводи апелянта про відсутність підстав, передбачених пунктом 3.4 Процедури №369, для неврахування заявленої компенсації витрат у складі тарифу, оскільки саме необґрунтованість окремих складових тарифу, зокрема витрат на оплату праці, які є істотною частиною структури тарифу, надає Регулятору право відмовити у врахуванні таких витрат або зменшити їх обсяг. Відтак, дії відповідача щодо часткового врахування заявлених показників при встановленні тарифу відповідають вимогам чинного законодавства та належать до меж його дискреційних повноважень.
Щодо тверджень апелянта про те, що постанова НКРЕКП №2768 від 30.12.2020 не відображає повного та обґрунтованого розгляду поданих матеріалів, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено дотримання відповідачем встановленої процедури розгляду заяви, зокрема оприлюднення проєкту рішення, проведення відкритого обговорення та прийняття постанови на відкритому засіданні, при цьому сам по собі факт неврахування всіх заявлених витрат не свідчить про протиправність дій Регулятора.
Також, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо істотних порушень норм процесуального права, які нібито проявилися у неповному з`ясуванні обставин справи, неналежній оцінці доказів та порушенні принципів змагальності і рівності сторін, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції надав оцінку всім наявним у справі доказам у їх сукупності, дослідив обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, та ухвалив рішення з дотриманням вимог процесуального закону, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду, що саме по собі не є підставою для скасування судового рішення.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
В той же час, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відмови у задоволенні позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.
Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт незаконності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2025 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 09.04.2026.