ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 560/18039/24
адміністративне провадження № К/990/18408/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Жука А.В., Мацедонської В.Е., 
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року (головуючий суддя - Печений Є.В.)
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року (головуючий суддя – Боровицький О.А., судді: Шидловський В.Б., Курко О.П.)
у справі № 560/18039/24
за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною та скасування постанови.
I. ПРОЦЕДУРА
1. 12 грудня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУПФ в Хмельницькій області) звернулося до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – Управління), в якому просило скасувати постановeу від 27 вересня 2024 року у ВП № 74517917 про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 грн.
2. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року, позовну заяву повернуто позивачеві.
3. Не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
4. Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУПФ в Хмельницькій області.
II. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, не визнав поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом, викладені в клопотанні про його поновлення, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги пред`явленні поза межами строку звернення до суду, передбаченого статтями 122, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
6. Також суд зазначив про наявність підстав для повернення позову, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви.
7. Окрім того, судами наголошено, що вимоги про дотримання строку звернення до суду і сплату судового збору, не можуть бути визнані надмірним формалізмом і обмеженням доступу позивачу до суду.
8. При ухваленні оскаржуваних рішень судами були застосовані правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19, Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/11452/19, від 28 березня 2023 року у справі № 420/9405/22.
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9. В обґрунтування касаційної скарги представник скаржника зазначає про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.
10. Представник ГУПФ в Хмельницькій області просив взяти до уваги, що вперше позовну заяву було подано в межах процесуального строку, тобто право на оскарження постанови від 27 вересня 2024 року у ВП № 74517917 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн використано добросовісно та вчасно, без невиправданих зволікань та з урахуванням положень статті 120 КАС України. На підтвердження власної позиції в касаційній скарзі представник позивача послався на правові висновки верховного Суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 360/7527/21, від 25 травня 2023 року у справі № 160/17604/20, від 16 червня 2023 року у справі № 520/986/22.
11. У касаційній скарзі скаржник також наголосив, що, згідно з частиною третьою статті 295 КАС України, законодавець зазначає про відсутність можливості поновити строк для звернення до суду лише у випадку, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. У всіх інших випадках, в тому числі у разі повернення апеляційної скарги, допускає можливість поновлення строку на апеляційне оскарження (який зазвичай формально вже пропущений).
12. Окрім того, представник ГУПФ в Хмельницькій області зазначив, що поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у законі, оскільки передбачає, крім самого права, ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти і розглянути подану апеляційну чи касаційну скаргу.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
14. Касаційне провадження у справі відкрите з підстави оскарження судового рішення, зазначеного в частині другій статті 328 КАС України (ухвала про повернення позовної заяви), та посилання скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. 
15. Як уже зазначалося, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, тому наявні підстави для повернення позову згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
16. Верховний Суд погоджується із цим висновком з огляду на таке.
17. Відповідно до частин першої-другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
18. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач звернувся до суду щодо оскарження постанови державного виконавця від 27 вересня 2024 року про накладення штрафу. 
19. Статтею 287 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Зокрема, передбачено, що позовну заяву у цій категорії справ може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
20. Отже, законодавець встановив скорочений строк щодо оскарження рішень державного виконавця для забезпечення швидкого виконання судових рішень. 
21. Враховуючи наведені правові норми, строк на оскарження спірної постанови державного виконавця закінчився у жовтні 2024 року. Проте, до суду ГУПФ в Хмельницькій області звернулось 05 грудня 2024 року, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
22. Судами також встановлено, що позивач до позовної заяви додав клопотання про поновлення строку, зазначаючи, що вперше звернувся до суду, оскаржуючи вказану постанову державного виконавця, в межах строку. Однак, через несплату судового збору ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху.
23. Надалі позивач звернувся до суду з клопотанням про продовження строку для усунення недоліків у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору та надання додаткового терміну для усунення виявлених недоліків позовної заяви, з довідкою-підтвердження про відсутність коштів на відповідному рахунку для сплати судового збору.
24. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Проте, ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року позовну заяву повернуто позивачеві, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду (через несплату судового збору).
25. У зв`язку з викладеним, позивач вважав, що право на оскарження постанови державного виконавця від 27 вересня 2024 року у ВП № 74517917 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн використано ним добросовісно та вчасно, без невиправданих зволікань з урахуванням положень статті 120 КАС України.
26. Також ГУ ПФ в Хмельницькій області послалось на те, що бюджетом Пенсійного фонду України на 2024 рік затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1156 від 11 жовтня 2024 року та кошторисом і планом асигнувань на 2024 рік ГУ ПФ в Хмельницькій області коштів на відшкодування судового збору не передбачено.
27. Окрім того, позивач просив поновити строк звернення до суду посилаючись на введення воєнного стану в Україні.
28. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з вказаним позовом та вказати в заяві інші обґрунтовані підстави для поновлення строку з наданням відповідних підтверджуючих доказів причин пропуску строку звернення.
29. Судами встановлено, що 12 грудня 2024 року від позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку звернення до суду у якій він повторно просив суд взяти до уваги, що позовну заяву про скасування постанови від 27 вересня 2024 року у ВП № 74517917 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн, ним подано в строки, встановлені чинним законодавством. Право на оскарження вказаної постанови використано позивачем добросовісно та вчасно, без невиправданих зволікань з урахуванням положень статті 120 КАС України. 
30. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, а позовну заяву повернуто.
31. Отже, фактично ГУ ПФ в Хмельницькій області просило поновити строк звернення до суду через те, що перше подання позовної заяви було здійснено в межах процесуального строку, визначеного статтею 287 КАС України. На думку позивача, невчасна сплата судового збору була здійснена не з вини суб`єкта владних повноважень. 
32. Верховний Суд наголошує, що становлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
33. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
34. Причина пропуску строку, за загальним правилом, може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
35. Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
36. Так, відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
37. При цьому, згідно з частиною тринадцятою статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, не пізніше наступного дня постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
38. З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції неодноразово надавався позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви – і при першому поданні позовної заяви, і вдруге. Окрім того, суд, при першому зверненні ГУ ПФ в Хмельницькій області до суду навіть продовжував строк для усунення недоліків, проте позивач так недоліки і не усунув (не сплатив судовий збір).
39. Верховний Суд зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні позовної заяви встановлена законом, а тому позивач, подаючи вперше позовну заяву без надання документа про сплату судового збору, достеменно розумів про порушення ним норм процесуального права.
40. Верховний Суд наголошує, що право на повторне звернення з позовною заявою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої заяви відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка звертається до суду. 
41. Та обставина, що позивач звернувся вперше із позовною заявою у строк (яку було залишено без руху та повернуто з підстав несплати судового збору у повному обсязі) не є підставою уважати пропуск строку поважним, оскільки невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає.
42. Верховний Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
43. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
44. Обставини, на які позивач посилався у заяві про поновлення строку на звернення до суду, стосуються внутрішньої діяльності органу державної влади.
45. Разом з тим, неналежна організація процесу із судового оскарження рішення суб`єкта владних повноважень з боку відповідальних осіб і невиконання вимог процесуального закону або суду не належать до об`єктивних обставин особливого та непереборного характеру, які можуть зумовити поновлення строку на звернення до суду після його закінчення строку.
46. Органи державної влади, державні установи та організації, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків разом з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб дотримуватися своїх власних внутрішніх правил і процедур, установлених, у тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їхнього порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання процесуальних обов`язків.
47. Щодо посилань позивача на відсутність коштів на сплату судового збору, то колегія суддів ураховує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21 вересня 2023 року у справі № 160/15387/22, від 09 листопада 2023 року у справі № 560/11237/22 і від 20 листопада 2023 року у справі № 120/18501/21-а, акцентував увагу на тому, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.
48. Окрім того, вчасна подача первісної заяви не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, установлених процесуальним законом, особливо враховуючи скорочені строки звернення до суду у цій категорії справ, оскільки в такому випадку порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
49.  Щодо посилань позивача на обставини щодо введення воєнного стану в Україні, то Верховний Суд також погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що введення на території України воєнного стану не зупиняє перебігу процесуальних строків у судових справах.
50. За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.
51. Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
52. Таким чином, наведені скаржником обставини не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність поважних причин пропуску позивачем, який є державним органом, строку звернення до суду.
53. Також Верховний Суд наголошує, що ГУ ПФ в Хмельницькій області, надсилаючи заяву на усунення недоліків позову, визначених судом в ухвалі від 06 грудня 2024 року, не вказало інші обґрунтовані підстави для поновлення строку з наданням відповідних підтверджуючих доказів причин пропуску строку звернення. Тому, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо не усунення позивачем недоліків позовної заяви та наявності підстав для повернення позову згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
54. Таким чином, доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України не знайшли свого підтвердження в ході касаційного перегляду цієї справи.
55. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
56. Оскільки при ухваленні рішень суди попередніх інстанцій порушень норм процесуального права не допустили, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
57. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 350, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі № 560/18039/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
А.В. Жук 
В.Е. Мацедонська,
Судді Верховного Суду