ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 909/490/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гнипа Ігоря Теодозійовича

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 (у складі колегії суддів: Матущак О.І. (головуючий), Зварич О.В., Скрипчук О.С.)

за скаргою Фізичної особи-підприємця Гнипа Ігоря Теодозійовича на рішення та дії старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Жовкевич Галини Василівни

у справі № 909/490/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Гнипа Ігоря Теодозійовича

до Селянсько-фермерського господарства «Лен-Пром», 

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, Державного підприємства «Ай Фіш»,

про усунення перешкод у користуванні орендованими гідротехнічними спорудами,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Гнип І.Т. звернувся до суду з позовом до Селянсько-фермерського господарства «Лен-Пром» (далі - СФГ «Лен-Пром») про усунення перешкод в користуванні гідротехнічними спорудами рибогосподарської технологічної водойми, що знаходяться за межами населеного пункту села Воскресинці Рогатинської міської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області шляхом припинення будь-якого користування гідротехнічними спорудами, в тому числі для підготовки, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення, демонтування за власний рахунок споруди з підведеною лінією електропередач, що використовується як електрощитова установка та зведена на контурній дамбі нагульного ставу №5 і не чинити в подальшому перешкод у користуванні гідротехнічними спорудами. 
В обґрунтування позовних вимог ФОП Гнип І.Т. послався на те, що відповідно до договору оренди державного майна від 10.11.2021 № 30/21, укладеного з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій, Тернопільських областях, за наслідками електронного аукціону № LLE001-UA-20210927-97427 від 29.10.2022, позивач є орендарем спірних гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми.
СФГ «Лен-Пром» на підставі договорів оренди від 17.12.2015 користується земельними ділянками, на яких знаходяться рибогосподарські технологічні водойми (стави). 
Позивач стверджує, що земельні ділянки, які передані відповідачу в оренду на підставі договорів від 2015 року, перебувають в користуванні останнього з порушенням правового режиму використання категорії земель; відповідач самовільно користується гідроспорудами, на власний розсуд наповнюючи та спускаючи воду з водойм, регулюючи рівень води у водоймах за допомогою гідроспоруд, втручається в конструкцію та цілісність гідроспоруд, проводить земельно-будівельні роботи на гідроспорудах, користується водними об`єктами (нагульними ставами), зариблює водойми, здійснює рибогосподарську діяльність, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні, належним йому на праві оренди майном.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28.08.2024, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.01.2025, позов задоволено частково. Ухвалено СФГ «Лен-Пром» припинити будь-яке користування і усунути ФОП Гнипу І.Т. перешкоди у користуванні гідротехнічними спорудами, які розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, село Воскресінці, село Васючин, Рогатинської ОТГ, що передані ФОП Гнипу І.Т. на підставі договору оренди державного майна від 10.11.2021 № 30/21 та згідно акта від 10.11.2021 приймання-передачі в оренду нерухомого майна або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності. Стягнуто з СФГ «Лен-Пром» на користь ФОП Гнипа І.Т. 25 844,66 грн судових витрат. У решті позову відмовлено.
На виконання рішення суду першої інстанції 03.02.2025, 14.05.2025 видано накази.
28.07.2025 ФОП Гнипа І.Т. звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії старшого державного виконавця, просив про скасування постанови старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Галицький ВДВС) Жовкевич Г.В. про закінчення виконавчого провадження від 14.07.2025 (реєстраційний номер виконавчого провадження: 78126476) з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2025 у справі № 909/490/24, визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Жовкевич Г.В. щодо встановлення припиненим користування СФГ «Лен-Пром» гідротехнічними спорудами і не виявлення перешкод у користуванні гідротехнічними спорудами ФОП Гнипа І.Т. згідно з наказом про примусове виконання рішення від 14.05.2025 та зобов`язання старшого державного виконавця Жовкевич Г. В. надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення керівником СФГ «Лен-Пром» кримінального правопорушення та вжиття заходів примусового виконання рішення (наказу) від 14.05.2025 у справі № 909/490/24 без участі боржника.
В обґрунтування скарги ФОП Гнип І.Т. послався на положення статей 330-1, 340, 341 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), частини 1 статті 41, статті 63, частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначив, що виконавче провадження № 78126476 закінчено без фактичного виконання рішення в повному обсязі. Щодо вимоги про зобов`язання надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення керівником господарства кримінального правопорушення та вжиття заходів примусового виконання рішення, скаржник послався на вимоги статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за якими у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Ухвалою Господарський суд Івано-Франківської області від 13.08.2025 скаргу ФОП Гнипа І. Т. на рішення та дії старшого державного виконавця задоволено частково. Скасовано постанову від 14.07.2025 та визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Галицького ВДВС Жовкевич Г.В. щодо встановлення припиненим користування СФГ «Лен-Пром» гідротехнічними спорудами і не виявлення перешкод у користуванні гідротехнічними спорудами ФОП Гнипу І.Т. згідно з наказом про примусове виконання рішення від 14.05.2025. У частині вимоги про зобов`язання старшого державного виконавця надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення керівником СФГ «Лен-Пром» кримінального правопорушення та вжиття заходів примусового виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської від 14.05.2025 у справі № 909/490/24 без участі боржника відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження, відкритого у зв`язку з виконанням рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій, виноситься після складення відповідного акта про доведення до відома боржника резолютивної частини рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій. Проте в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження наявності обставин, за яких виконавче провадження № 78126476, відкрите з виконання наказу, що виданий на виконання рішення у цій справі про зобов`язання відповідача вчинити дії, підлягало би закінченню, а відтак, скарга в частині скасування постанови старшого державного виконавця Галицького ВДВС Жовкевич Г. В. про закінчення виконавчого провадження від 14.07.2025 (реєстраційний номер виконавчого провадження: 78126476) з примусового виконання наказу від 14.05.2025 у справі №909/490/24, визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Галицького ВДВС Жовкевич Г.В. є обґрунтованою.
Щодо вимоги в частині зобов`язання виконавця надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення керівником господарства кримінального правопорушення та вжиття заходів примусового виконання рішення від 14.05.2025, є передчасною, оскільки ФОП Гнип І. Т. не довів наявність підстав, передбачених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», для її задоволення.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 у справі №909/490/24 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні скарги на дії державного виконавця відмовлено.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що скаржником не подано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували користування СФГ «Лен-Пром» гідроспорудами, що є предметом спору, а також доказів створення перешкод у користуванні ними. Відтак доводи скарги ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені доказами. Натомість матеріалами справи підтверджується факт виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, що підтверджується складеним державним виконавцем на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» актом від 08.07.2025 № 78126476, який доведений до відома обох сторін та є підставою для закінчення виконавчого провадження. 
Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у січні 2026 року ФОП Гнип І.Т. подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК, просить скасувати Постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025, а ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 у справі № 909/490/24 залишити в силі.
Касаційну скаргу ФОП Гнип І.Т. обґрунтовує, зокрема тим, що суд апеляційної інстанції при вирішенні скарги на дії державного виконавця порушив пункт 9 частини 1 стаття 39, абз. 2 частини 3, частини 4 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах:
- від 25.09.2020 у справі № 924/315/17, за яким та обставина, що саме боржник за судовим рішенням зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення боржником воно не може бути виконано без його участі. Стягувач неодноразово заявляв, в тому числі письмово, державному виконавцю та апеляційному суду про можливість виконання рішення суду без участі боржника та пропонував відповідні способи виконання, зокрема, шляхом контрольованого спуску ставків, блокування водонапусків та розблокування водоспусків, що б уможливило припинення користування боржником гідроспорудами; 
- від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14, за яким встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Тому встановлення факту виконання рішення суду зі слів керівника самого боржника, нівелює значення самого права звернення до суду та не забезпечує реального відновлення порушених прав та інтересів стягувача. 
- від 11.08.2021 у справі № 523/11518/16, за яким накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Державний виконавець фактично не вжив жодних заходів, які б уможливили припинення боржником користування гідроспорудами стягувача, лише опитав керівника боржника, надавши переваги його поясненням, та проігнорувавши очевидні докази стягувача.
Крім того, скаржник послався на те, що на даний час відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку зі статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», про те, у якому випадку вважати фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду (ознаки, критерії тощо), за яким боржник зобов`язаний припинити користування саме гідротехнічними спорудами рибогосподарської технологічної водойми.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.02.2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 909/490/24 за касаційною скаргою ФОП Гнипа І.Т. з підстав, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК, та постановлено здійснити перегляд судового рішення без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Галицький ВДВС у відзиві на касаційну скаргу зазначив про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні скарги на дії державного виконавця, тому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд виходить із такого.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав. Отже, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. 
Відповідно до статті 326 ГПК судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 зазначеного Закону).
За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження урегульовано розділом IV Закону України «Про виконавче провадження», частина 3 статті 24 якого передбачає, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
У статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення (частина 1). У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту (частина 2).
Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина 1). У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2). Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина 3). Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина 4).
За змістом пункту 8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу від 29.09.2016 № 2832/5) акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій, а також вступної і констатуючої частин. Зокрема, у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. 
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частиною 1 статті 40 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів установив, що державний виконавець вжив усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду у справі № 909/490/24 та вчинив виконавчі дії у повному обсязі.
У ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було складено акт від 08.07.2025 № 78126476 (копія наявна в матеріалах справи), який доведений до відома обох сторін виконавчого провадження, про що також зазначає сам скаржник у скарзі.
Суд апеляційної інстанції відхилив посилання ФОП Гнипа І.Т. на долучений до скарги акт обстеження державного нерухомого майна гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Айфіш» та зазначені у договорі оренди державного майна від 10.11.2021 № 30/21, укладеному між РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях і ФОП Гнипом І.Т., датований 11.08.2025, як на доказ користування цими гідроспорудами саме боржником, оскільки проаналізувавши зміст цього акта, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цей акт не містить будь-яких фактичних даних, які б підтверджували користування боржником спірними гідроспорудами.
Водночас суд апеляційної інстанції установив, що скаржником не подано жодних інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували користування СФГ «Лен-Пром» гідроспорудами, що є предметом спору, а також доказів створення перешкод у користуванні ними. Відтак суд дійшов висновку, що доводи скарги ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені належними і допустимими доказами відповідно до вимог процесуального законодавства.
Разом із тим суд апеляційної інстанції установив, що при виїзді державного виконавця Галицького ВДВС на місце виконання рішення суду не було встановлено жодних перешкод для доступу позивача до гідроспоруд, всі під`їзні шляхи та підходи до них вільні, загороджувальні пристрої чи споруди відсутні. Зазначене додатково підтверджується тим фактом, що стягувач (позивач) разом із комісією від орендодавців абсолютно безперешкодно мав доступ до орендованих ним гідроспоруд 11.08.2025, тобто вже після винесення державним виконавцем постанови про закриття виконавчого провадження від 14.07.2025.
Отже, суд апеляційної інстанції при вирішенні скарги на дії державного виконавця встановив обставин складання державним виконавцем акта, який свідчить про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а позивачем як стягувачам протилежних доказів у встановленому процесуальним законом порядку надано не було.
З урахуванням установлених обставин вжиття державним виконавцем Галицького ВДВС усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо ефективного виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій Галицького ВДВС щодо закінчення на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого провадження ВП № 78126476 з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2025 у справі № 909/490/24, а також визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.07.2025 ВП № 78126476.
Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що вимога скаржника про зобов`язання державного виконавця направити до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення керівником користування СФГ «Лен-Пром» кримінального правопорушення, а також про вжиття заходів примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.05.2025 у справі № 909/490/24, є передчасною, оскільки скаржником не доведено, а в матеріалах справи відсутні докази наявності передумов, передбачених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», що є необхідним для задоволення такої вимоги.
Доводи ФОП Гнипа І.Т., наведені у касаційній скарзі, стосовно того, що державним виконавцем не застосовано таких способів виконання наказу господарського суду у цій справі як шляхом контрольованого спуску води з водойми, блокування водонапусків, розблокування водоспусків, не випливає зі змісту судового рішення, що виконується. 
Водночас суд касаційної інстанції погоджується з доводами відзиву Галицького ВДВС на касаційну скаргу стосовно того, що вчинення дій, про необхідність яких стверджує скаржник при виконанні наказу суду у цій справі, по-перше, не є предметом спору та судового рішення у цій справі, а по-друге, є втручанням у господарську діяльність СФГ «Лен-Пром» в процесі сільськогосподарського товаровиробництва на об`єктах, які розміщені на орендованих відповідачем земельних ділянках.
Посилання скаржника в касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції при вирішенні скарги висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.09.2020 у справі № 924/315/17, від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14, від 11.08.2021 у справі № 523/11518/16, не знайшли свого підтвердження, оскільки у кожній з наведених справ, які переглядались Верховним Судом, норми права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів у межах конкретного предмета доказування.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 300 ГПК).
Разом із тим оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи судом касаційної інстанції, який відповідно до частини 2 статті 300 ГПК не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Будь-яких доводів, які б спростовували зазначені вище висновки суду апеляційної інстанції, окрім посилання лише на безпідставність таких висновків суду, скаржником у касаційній скарзі не наведено, отже, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для висновку про неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні скарги на дії державного виконавця, які відповідно до вимог процесуального законодавства є підставою для скасування постановленого у справі судового рішення.
Ураховуючи встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи, суд касаційної інстанції зазначає, що суд апеляційної інстанції при вирішенні скарги на дії державного виконавця дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки виконання судового рішення, яке набрало законної сили, і є обов`язковим, було проведено державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Інші доводи касаційної скарги, не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, не спростовують зазначених висновків та не впливають на них. Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального законодавства при прийнятті оскарженого судового акта не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування законної постанови апеляційного господарського суду суд касаційної інстанції не вбачає. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гнипа Ігоря Теодозійовича залишити без задоволення. 

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 у справі № 909/490/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко