СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Харків Справа № 917/2052/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бірсан Віктора Миколайовича, м. Дніпро на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.01.2026 у справі №917/2052/25
за позовною заявою Фізичної особи - підприємця Бірсан Віктора Миколайовича, м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія-Спецбуд", с. Світлогірське, Полтавський район, Полтавська область
про стягнення 19 373,66 грн.
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року Фізична особа - підприємець Бірсан Віктор Миколайович, м. Дніпро (далі- Позивач) звернувся до Господарського суду Полтавської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія-Спецбуд”, с. Світлогірське, Полтавський район, Полтавська область (далі- Відповідач) про стягнення 19 373,66 грн.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.01.2026 у справі №917/2052/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 23.01.2026 у справі №917/2052/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки щодо ненадання Позивачем доказів поставки товару, оскільки докази, зокрема, видаткові накладні та рахунки на оплату, були долучені до позовної заяви та направлені на адресу Відповідача, проте цим доказам суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття незаконного рішення у справі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №917/2052/25 від 19.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 02.03.2026р. (включно).
Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки справа переглядається лише в частині матеріальних вимог з ціною позову менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
- укладення 07.08.2024 між сторонами Договору №08/08/24 (надалі – Договір), з строком дії до 31.12.2024, за умовами якого Позивач, як продавець зобов`язався поставити Відповідачу товар на підставі письмово узгоджених і затверджених Сторонами Додатків (Специфікацій) та/або супровідних бухгалтерських документів, що є невід`ємною частиною Договору, а Відповідач, як Покупець, зобов`язався прийняти та оплатити товар за ціною, узгодженою сторонами у відповідному Додатку (Специфікації) та/або супровідних бухгалтерських документах;
- виставлення Позивачем Відповідачу рахунків на оплату від 20.03.2025 за № 219 на суму 6 930,00 грн та від 25.03.2025 за №239 на суму 6 916,19 грн товару – фільтрів гідравлічних (8 шт.) та фільтру сапуна (1 шт);
-направлення Позивачем на адресу Відповідача претензії від 16.09.2025, що підтверджується поштовим описом вкладення до цінного листа з повідомлення про вручення від 16.09.2025, яка залишилася без відповіді та задоволення.
Зазначені обставини сторонами не оспорюються.
Обставини несплати Відповідачем поставленого товару стали підставою до звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 16 131,19 грн та нарахування на суму боргу 2 513,08 грн – пені, 439,01 грн – інфляційних втрат та 290,38 грн – 3% річних.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав недоведеним факт поставки Позивачем товару Відповідачу, оскільки надані Позивачем первинні документи не містять а ні підпису, а ні печатки Відповідача, а також встановив недотримання Позивачем порядку поставки товару -після отримання 100% передоплати товару.
Предметом спору в даній справі є наявність у Відповідача обов`язку сплатити поставлений за наведеними Відповідачем документами товар, а предметом апеляційного перегляду - висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав до стягнення з Відповідача спірних грошових коштів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до приписів статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар або надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Разом з тим, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин та передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей».Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідач в судах обох інстанцій не скористався правом подання доказів та заперечень по суті спору.
Як вбачається з наданих Позивачем доказів, зокрема, тексту укладеного між сторонами Договору, сторонами не погоджено найменування, асортимент, кількість, ціна товару, що є його предметом, проте зазначено, що таке узгодження має бути відображене в додатках (специфікаціях) та/або в супровідних бухгалтерських документах, які з моменту їхнього підписання сторонами є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.2).
Доказів узгодження сторонами таких істотних умов Договору Позивачем не надано, факт виставлення Позивачем Відповідачу в однобічному порядку рахунків на оплату товару (від 20.03.2025 за № 219, від 25.03.2025 за №239 та №245 від 27.03.2025р. із зазначенням конкретного товару ) таким доказом не є.
У якості доказу поставки спірного товару Відповідачу та прийняття його останнім Позивачем надано видаткові накладні від 20.03.2025 за № 158 грн на суму товару 6 930,00 грн, від 25.03.2025 № 175 на суму товару 6 916,19 грн та від 27.03.2025 за №178 на суму товару 2285,00 грн, проте вони не підписані Відповідачем, отже не можуть бути доказом отримання ним товару.
Щодо наданих Позивачем експрес-накладних про поставку товару через перевізника ТОВ «НОВА ПОШТА» за рахунок одержувача - №20400447379532 від 20.03.2025р., №20400448162600 від 25.03.2025р. та №20400448452058 від 27.03.2025р, то вони також не підтверджують факт поставки товару саме Відповідачу та отримання його останнім, оскільки у якості вантажоодержувача зазначена приватна особа - Галас Анатолій Миколайович, а не Відповідач, до того ж адресою отримання визначено відділення Нової Пошти №2 в м.Кобеляки, а не в селище Світлогірське, Полтавського району за місцезнаходженням Відповідача (яке має аналогічне поштове відділення).
Крім того, за змістом п. 3.2 укладеного між сторонами Договору, поставка товару має здійснюватися на умовах ЕХW (тобто Ex Works – Франко завод) за адресою м.Дніпро, вул.Богдана Хмельницького,154, що фактично означає самовивоз.
Доказів узгодження сторонами іншого порядку поставки, зокрема, за допомогою перевізника/поштового оператора - Позивачем не надано.
Отже Позивачем не надано жодного належного доказу, яким підтверджувався б факт поставки спірного товару саме Відповідачу та на виконання укладеного між сторонами Договору.
За таких обставин твердження Позивача про помилковість висновків суду про недоведеність факту поставки з огляду на надані Позивачем вищенаведені первинні документи -визнаються судовою колегією необґрунтованими.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
Інших доводів на спростування висновку суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.
За таких підстав колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи означене рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 23.01.2026 року у справі №917/2052/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бірсан Віктора Миколайовича, м. Дніпро на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.01.2026 у справі №917/2052/25залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 23.01.2026 у справі №917/2052/25 залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Фізичну особу - підприємця Бірсан Віктора Миколайовича, м. Дніпро.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя Д.О. Попков