ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/9976/25 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Грибан І.О.
судді: Ключкович В.Ю.
Кузьмишина О.М. 
за участі:
секретар с/з Кващук Т.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним виплату Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності за березень 2025 року в сумі 6077,69 грн;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений розмір основної пенсії за березень 2025 року в розмірі 13 122,31 грн;
- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення 13 122,31 грн, що є недоплаченим розміром пенсії за березень 2025 року.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року адміністративний позов залишено без розгляду відповідно до пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України (у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав).
Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для залишення позову без розгляду були відсутні.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18 лютого 2026 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Зважаючи на перебування головуючого судді Грибан І.О. на лікарняному, адміністративну справу № 620/9976/25 знято з розгляду.
30 березня 2026 року повісткою-повідомленням Шостого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у відкритому судовому засіданні 15 квітня 2026 року.
У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що оскільки сторони, предмет та підстави позову у справах №№620/214/25 та №620/9976/25 тотожні, тому це є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях звертає увагу на необхідність дотримання на рівні національного судочинства принципу «res judicata», наголошуючи, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Пунктом 10 частини першої статті 240 цього Кодексу визначено, що позов підлягає залишенню без розгляду у разі якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі не постановлена ухвала про залишення позову без розгляду.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом сторін у справі, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Залишення позову без розгляду у справі у цьому разі можливе за умови, що у провадженні цього або іншого суду є тотожний позов, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Так, колегією суддів встановлено, що відповідно до фактичних обставин справи, позивачем у межах справи №620/214/25 було заявлено наступні вимоги про:
- визнання протиправними дій, які полягають в не нарахуванні, невиплаті їй основного розміру пенсії в розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язання, починаючи з 26 червня 2024 року, щомісячно нараховувати, виплачувати їй основний розмір пенсії в розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком, з урахуванням кожного збільшення мінімального розміру пенсії за віком.
Тобто, спір виник щодо права позивача на одержання пенсії, як особа з інвалідністю IIІ групи, у розмірі не нижчому за шість мінімальних пенсій за віком, відповідно до приписів статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021.
В цій справі позивач оскаржувала протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не нарахування та невиплати їй пенсії, як особі з інвалідністю IIІ групи саме у розмірі шість мінімальних пенсій за віком .
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Однак, у межах справи № 620/9976/25 позивач просить суд:
- визнати протиправним виплату Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності за березень 2025 року в сумі 6077,69 грн.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений розмір основної пенсії за березень 2025 року в розмірі 13 122,31 грн.;
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто їй виповнилося 65 років і вона є пенсіонером, віднесеним до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має IIІ групу інвалідності, тому має право на отримання основної пенсії за березень 2025 року у гарантованому законом мінімальному розмірі, що не може бути менш 19 200 грн/місяць (6*3200), а розмір однієї мінімальної пенсії за віком для позивача, який досяг 65 років, відповідно до норм ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч.2 ст.38 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» складає 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, тобто в березні 2025 року - 3 200 грн = (40%*8000), де 8 000 грн мінімальна заробітна плата, згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік».
Вказані обставини свідчать про те, що позивач мотивувала свої вимоги приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік».
З проведеного порівняльного аналізу суб`єктного складу сторін та предмету спору в адміністративній справі № 620/214/25 та справі № 620/9976/25 встановлено, що ОСОБА_1 сформувала до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нові позовні вимоги з інших правових підстав.
Таким чином, підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України відсутні.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, є підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 312, 320, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року про залишення позову без розгляду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 16.04.2026р.)