ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2026 року	справа № 380/252/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М. розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Львівської митниці (далі відповідач, митний орган), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900682/2 від 03.12.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900683/2 від 04.12.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларант позивача з метою митного оформлення товару подав до Львівської митниці електронні митні декларації. Митну вартість товару визначив за основним методом, надав Львівській митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідач, не зважаючи на це, прийняв рішення про коригування митної вартості товару, таку визначив за іншим методом, аніж заявлено декларантом. Позивач вважає, що надані документи підтверджують заявлену вартість ввезеного товару, документи не містять ні розбіжностей, ні ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, позивачем надано і визначено митну вартість за основним методом. З огляду на викладене, позивач вважає рішення відповідача про коригування митної вартості протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 12.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Ухвалою суду від 27.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вважає спірні рішення обґрунтованими та правомірними. Так, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах. За результатами опрацювання були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення складових митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару у зв`язку з чим були прийняті оскаржувані рішення.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що доводи відповідача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Позивач зазначив, що ним було подано повний пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, а також додаткові документи на вимогу митного органу, що свідчить про вжиття всіх можливих заходів для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Щодо доводів відповідача про неналежність платіжних документів, позивач наголосив, що такі твердження також були спростовані у позовній заяві. Подані платіжні інструкції містять усі необхідні реквізити, передбачені законодавством, включаючи посилання на відповідні контракти та рахунки-проформи, а також підтверджуються SWIFT-повідомленнями з унікальними ідентифікаторами транзакцій (UETR), що свідчить про фактичне здійснення оплати. Також позивач звернув увагу, що доводи відповідача про непідтвердження транспортних витрат не відповідають дійсності, оскільки всі витрати підтверджені належними документами, зокрема договорами перевезення, рахунками-фактурами, коносаментами, транспортними накладними та іншими товаросупровідними документами. Крім цього, позивач зазначив, що посилання відповідача на окрему судову практику є нерелевантними, оскільки такі рішення ухвалені за інших фактичних обставин, а також не спростовують наданих доказів у даній справі. Позивач також наголосив, що митний орган не навів конкретних обґрунтованих підстав для виникнення сумнівів у достовірності поданих документів, а його висновки ґрунтуються виключно на припущеннях та формальних зауваженнях. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про відсутність обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів, а також про протиправність прийнятих відповідачем рішень про коригування митної вартості товарів, що є підставою для їх скасування.
Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 21.07.2023. Основним видом економічної діяльності зазначеного підприємця є роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (47.91).
24.08.2023 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП, покупець) та компанією «ANJI OUKE HOME SUPPLIES CO., LTD», Китай, в особі генерального менеджера Scott Wang, що діє на підставі Статуту (продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №2408/2023, відповідно до якого є зобов`язання Продавця продавати, а покупця купувати і оплачувати товар, інвентар для спорту та фізкультури, виробництво компанії ANJI OUKE HOME SUPPLIES CO., LTD.
На виконання вимог Контракту №2408/2023 від 24.08.2023, згідно рахунку-фактури (Інвойсу) №OK20250705 від 22.09.2025 покупець придбав у продавця товар вартістю 12 210 доларів США.
Позивач, з метою митного оформлення вказаного товару 03.12.2025 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170104665U2, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення (тов. 1 – Меблі для сидіння, які обертаються, з функцією масажу, підігрівом (в розібраному стані), тов. 2 – Меблі для сидіння на металевому каркасі, оббиті, що не обертаються, без регулювання висоти з функцією масажу).
Декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №25UA209170104665U2 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: зовнішньоекономічний договір №2408/2023 від 24.08.2023; рахунок-проформа №OK20250705 від 09.07.2025; рахунок-фактура №OK20250705 від 22.09.2025; пакувальний лист №OK20250705 від 22.09.2025; коносамент №HYSF2025090453 від 27.09.2025; автотранспортна накладна б/н від 26.11.2025; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №JBKLP8TB00546D від 29.08.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору №19320 від 26.11.2025; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №00000026625 від 25.11.2025; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 26.09.2024; договір (контракт) про перевезення №ГВ290023-2 від 29.11.2023; доручення б/н від 26.05.2025; Заявка 00000026625 від 25.11.2025; копія митної декларації країни транзиту №25PL322080NSZGDEM2 від 25.11.2025; копія митної декларації країни відправлення №310120250515636003 від 25.09.2025.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу в якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України. У відповідь на вимогу позивач просив підтвердити митну вартість товарів та провести митне оформлення згідно наявних документів та на вимогу надав наступні документи: проформу-інвойс ОК20250705 від 09.07.2025; рахунок -інвойс ОК20250705 від 22.09.2025; рахунки на оплату транспорту; контракт №1 від 26.09.2025; експортні декларації країни відправлення; валютна платіжка.
01.09.2023 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП, покупець) та компанією «Zhejiang Lingsha Technology Co., Ltd», Китай, в особі генерального менеджера Wenxian Li, що діє на підставі Статуту (продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №3108/2023, відповідно до якого є зобов`язання Продавця продавати, а покупця купувати і оплачувати товар, інвентар для спорту та фізкультури, виробництво компанії Zhejiang Lingsha Technology Co., Ltd.
На виконання вимог Контракту №3108/2023 від 01.09.2023, згідно рахунку-фактури (Інвойсу) №2502139 від 30.09.2025 покупець придбав у продавця товар вартістю 27 010,20 доларів США.
Позивач, з метою митного оформлення вказаного товару 01.12.2025 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170103868U0, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення (тов.1 – Батут гімнастичний, тов. 3 – захисна сітка зовнішня, тов. 4 – спорядження для батутів з синтетичних та текстильних матеріалів, тов. 6 – пружини розтягування спіральні з чорних металів для батутів).
Декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №25UA209170103868U0 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: зовнішньоекономічний договір №3108/2023 від 01.09.2023; рахунок-проформа №2502139 від 06.08.2025; рахунок-фактура №2502139 від 30.09.2025; пакувальний лист №2402245 від 30.09.2025; коносамент №HYSF2025090918 від 30.09.2025; автотранспортна накладна №4705 від 26.11.2025; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №JBKLPAVB007DRJR від 31.10.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору №19287 від 25.11.2025; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №00000026267 від 20.11.2025; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 01.02.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 07.11.2024; договір (контракт) про перевезення №ГВ290023-2 від 29.11.2023; доручення б/н від 26.05.2025; заявка №00000026267 від 20.11.2025; копія митної декларації країни транзиту №25РL322080NSZG1IM0 від 25.11.2025; копія митної декларації країни відправлення №310120250515667739 від 23.09.2025.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу в якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України. У відповідь на вимогу позивач просив підтвердити митну вартість товарів та провести митне оформлення згідно наявних документів та на вимогу надав наступні документи: проформу-інвойс №2502139 від 06.08.2025; рахунок -інвойс №2502139 від 30.09.2025; валютну платіжку JBKLPAVB007DRJR від 31.10.2025; транспортні рахунки/довідки; контракт і його додатки; експортну декларацію країни відправлення 310120250515667739 від 23.09.2025.
Львівською митницею прийняті рішення про коригування митної вартості товарів:
- щодо МД №25UA209170104665U2 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900682/2 від 03.12.2025 загальна сума коригування товару №1 складає 6 416 дол. США, щодо товару №2 загальна сума коригування складає 23068, 80 дол. США, а також оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064662. Внаслідок прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900682/2 від 03.12.2025, позивачем сплачено податків на загальну суму 300 261,05 грн. - інформація відображена у графі В митної декларації №25UA209170104997U6, яка подана позивачем на виконання відповідного рішення митного органу та з метою випуску товарів у вільний обіг. Як наслідок різниця між сумою митних платежів, що повинен був сплатити позивач при оподаткуванні товару та сплатив, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, становить 160 137,77 грн. та зазначена у графі В МД №25UA209170104665U2.
- щодо МД №25UA209170103868U0 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900683/2 від 04.12.2025 загальна сума коригування щодо товару №1 складає 68011,81 дол. США, щодо товару №3 загальна сума складає 243,76 дол. США, щодо товару №4 загальна сума коригування складає 255,01 дол. США, щодо товару №6 загальна сума коригування складає 262,51 дол. США, а також оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064665. Внаслідок прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900683/2 від 04.12.2025 позивачем сплачено податків на загальну суму 1 223 780,83 грн. - інформація відображена у графі В митної декларації №25UA209170105214U5, яка подана позивачем на виконання відповідного рішення митного органу та з метою випуску товарів у вільний обіг. Як наслідок різниця між сумою митних платежів, що повинен був сплатити позивач при оподаткуванні товару та сплатив, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, становить 508 915,30 грн. та зазначена у графі В МД №25UA209170103868U0.
Рішення митного органу №UA209000/2025/900682/2 від 03.12.2025 у графі 33 вмотивовано тим, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. За результатами проведеного опрацювання встановлено:
«В графі 44 митної декларації під кодом « 0705» зазначено коносамент від 27.09.2025 №HYSF2025090453, проте замість нього приєднаний коносамент №HYSF2025090677. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Одним з таких документів є коносамент. Коносамент до митного оформлення не поданий. Таким чином декларантом до митного оформлення не надано транспортного (перевізного) документа, на підставі якого здійснювався морський фрахт.
Одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом надано копію платіжного документа від 29.08.2025 №JBKLP8TB00546D, який не може бути взятий до уваги, оскільки: не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком;
Відповідно до договору на перевезення №ГВ290023-2 від 29.11.2023 клієнт оплачує при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт платежі за послуги перевезення протягом трьох банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Жодних банківські-платіжні документів на ці послуги до митного оформлення не подано. Окрім того декларантом подано заявку на перевезення, яка не підписана імпортером. У сукупності наведене вище не дає митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.
- у графі «країна призначення» експортної декларації №310120250515636003 від 25.09.2025 зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції. Також дана експортна декларація не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. На вимогу декларантом додаткові документи не надіслано.»
Щодо обраного методу коригування митної вартості у оскаржуваному рішенні зазначено: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Основою для розрахунку товару 1 слугувала митна вартість товару "масажні крісла", оформленого за МД №UA100330/2025/119842 від 15.11.2025. Скоригована митна вартість склала 8,02 дол. США/кг. Основою для розрахунку товару 2 слугувала митна вартість товару "масажні крісла", оформленого за МД №UA100060/2025/532902 від 23.10.2025. Скоригована митна вартість склала 8,01 дол. США/кг.»
Рішення митного органу №UA209000/2025/900683/2 від 04.12.2025 у графі 33 вмотивовано тим, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. За результатами проведеного опрацювання встановлено:
«Одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом надано копію платіжного документа від 31.10.2025 №JBKLPAVB007DJR, який не може бути взятий до уваги, оскільки: не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком; 
Відповідно до договору на перевезення №ГВ290023-2 від 29.11.2023 клієнт оплачує при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт платежі за послуги перевезення протягом трьох банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Жодних банківські-платіжні документів на ці послуги до митного оформлення не подано. Окрім того декларантом подано заявку на перевезення, яка не підписана імпортером. У сукупності наведене вище не дає митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.
- у графі «країна призначення» та «торгова країна» експортної декларації №310120250515667739 від 23.09.2025 зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції. Також дана експортна декларація не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. На вимогу декларантом додаткові документи не надіслано.»
Щодо обраного методу коригування митної вартості у оскаржуваному рішенні зазначено: 
«Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Основою для розрахунку товару 1, 3, 4, 6 слугувала митна вартість товару "батути", оформленого за МД №UA209230/2025/79023 від 22.08.2025.»
Вважаючи протиправними рішення відповідача про коригування митної вартості товарів позивач звернувся до суду
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Частиною першою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина третя статті 53 МК України визначає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як передбачено ч.5 цієї статті, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Як передбачено ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Як передбачено ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина третя статті 58 МК України).
Згідно положень ч.1 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Частиною другою статті 64 МК України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Наведені норми у своїй сукупності дозволяють прийти до таких висновків:
- основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору;
- повноваження митного органу при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів обмежуються перевіркою числового значення заявленої митної вартості;
- наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів (п.52 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п.53 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (п.54 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а), що відповідає принципу «належного урядування»;
- необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, та буде переслідувати легітимну мету;
- застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим.
При цьому, етапи формування та перевірки митної вартості умовно можна розділити на такі:
- визначення митної вартості декларантом;
- перевірка визначеної митної вартості митним органом, яка включає: наявність обґрунтованих сумнівів; надіслання вимоги, задля усунення таких сумнівів та упевнення у тому, що декларант правильно визначив митну вартість;
- обґрунтування обраного методу визначення митної вартості.
Щодо визначення митної вартості за основним методом та наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Перелік поданих позивачем документів, що наведений судом вище, відповідає переліку документів, передбачених ст.53 МК України та підтверджує числові значення заявленої митної вартості у згаданих митних деклараціях.
При цьому, судом вважаються необґрунтованими мотиви відповідача з приводу наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з урахуванням такого.
У двох оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900682/2 від 03.12.2025 та №UA209000/2025/900683/2 від 04.12.2025 відповідач вказував про встановлення однотипних розбіжностей у поданих документах.
«… У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом надано копію платіжного документа №JBKL8TB00546D від 29.08.2025 та №JBKLPAVB007DRJR від 31.10.2025, які не можуть бути взяті до уваги, оскільки: не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком»
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція повинна містити інформацію, яка дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати платника та отримувача, їх рахунки, надавачів платіжних послуг, суму операції, а також інші реквізити, необхідні для належного виконання платіжної операції.
Частиною сьомою статті 40 зазначеного Закону встановлено, що Національний банк України визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, а також особливості їх оформлення, захисту та прийняття до виконання у відповідних нормативно-правових актах.
Суд враховує, що Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (у редакції постанови від 25.08.2022 №189), а саме пунктом 14 розділу 2, визначено перелік обов`язкових реквізитів платіжної інструкції. Зокрема, підпунктом 10 пункту 14 передбачено, що така інструкція повинна містити призначення платежу.
Відповідно до пункту 15 зазначеного Положення платник заповнює реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб надати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється, при цьому повнота інформації забезпечується платником з урахуванням вимог законодавства України.
Разом з тим суд звертає увагу, що чинне законодавство України не містить визначення поняття «повнота інформації» у контексті заповнення реквізиту «Призначення платежу», що свідчить про його оціночний характер, а також не встановлює обов`язку зазначення у такому реквізиті конкретно визначених даних, зокрема обов`язкового зазначення реквізитів контракту чи рахунку-фактури.
Судом встановлено, що у банківському платіжному документі №JBKL8TB00546D від 29.08.2025 у реквізиті «Призначення платежу» міститься посилання на контракт №2408/2023 від 24.08.2023, а також на рахунок-проформу №OK20250705 від 09.07.2025.
Крім того, зазначений платіжний документ містить дату здійснення операції, суму платежу в доларах США, а також реквізити рахунків сторін, що узгоджується з іншими документами, поданими до митного оформлення. При цьому судом встановлено, що загальна вартість товару у розмірі 12 210,00 доларів США на момент митного оформлення була сплачена у повному обсязі.
Аналогічно, у банківському платіжному документі №JBKLPAVB007DRJR від 31.10.2025 у реквізиті «Призначення платежу» міститься посилання на контракт №3108/2023 від 01.09.2023 та рахунок-проформу №2502139 від 06.08.2025.
Зазначені платіжні документи також містить усі необхідні реквізити, зокрема дату операції, суму платежу, реквізити сторін, та узгоджується з іншими документами у матеріалах справи. Судом встановлено, що загальна сума за товар у розмірі 27 010,20 доларів США була повністю сплачена на момент митного оформлення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подані банківські платіжні документи містять достатній обсяг інформації для ідентифікації відповідних господарських операцій та підтверджують здійснення оплати саме за спірні поставки товару, у зв`язку з чим доводи відповідача є необґрунтованими.
«…Відповідно до договору на перевезення №ГВ290023-2 від 29.11.2023 клієнт оплачує при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт платежі за послуги перевезення протягом трьох банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Жодних банківські-платіжні документів на ці послуги до митного оформлення не подано. Окрім того декларантом подано заявку на перевезення, яка не підписана імпортером. У сукупності наведене вище не дає митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.»
Суд зазначає, що в обґрунтування заявлених транспортних витрат декларантом до митного контролю було подано належні товаросупровідні документи.
Зокрема, разом із митною декларацією №25UA209170104665U2 подано коносамент №HYSF2025090453 від 27.09.2025, автотранспортну накладну від 26.11.2025, рахунок-фактуру №19320 від 26.11.2025 за транспортно-експедиційні послуги, документ, що підтверджує вартість перевезення №00000026625 від 25.11.2025, договір перевезення №ГВ290023-2 від 29.11.2023, заявку №00000026625 від 25.11.2025, а також копії митних декларацій країни транзиту та країни відправлення.
Аналогічно, разом із митною декларацією №25UA209170103868U0 подано коносамент №HYSF2025090918 від 30.09.2025, автотранспортну накладну №4705 від 26.11.2025, рахунок-фактуру №19287 від 25.11.2025, документ про вартість перевезення №00000026267 від 20.11.2025, договір перевезення №ГВ290023-2 від 29.11.2023, заявку №00000026267 від 20.11.2025, а також відповідні митні декларації.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 для підтвердження витрат на транспортування подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товарів. При цьому до таких документів можуть належати рахунки-фактури, платіжні документи, а також інші документи, що дають можливість ідентифікувати відповідні витрати.
Правова позиція щодо відсутності виключного переліку доказів підтвердження транспортних витрат викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, відповідно до якої такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими належними та допустимими доказами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що декларантом було подано повний пакет документів, які підтверджують транспортні витрати та відповідають вимогам законодавства.
Крім того, суд зазначає, що до матеріалів справи долучено платіжні інструкції від 12.12.2025, які підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг.
Щодо доводів відповідача стосовно відсутності належним чином оформлених заявок на перевезення, суд зазначає, що такі доводи є безпідставними. Як встановлено судом, відповідні заявки були погоджені сторонами, що підтверджується подальшими діями сторін, зокрема виставленням рахунків та фактичним здійсненням перевезення.
Водночас суд звертає увагу, що заявка на перевезення не є первинним документом, який підтверджує вартість товару чи транспортних послуг, а також не входить до переліку документів, визначених частинами другою та третьою статті 53 Митного кодексу України.
Згідно з частиною п`ятою статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта документи, не передбачені цією статтею. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, в якій зазначено, що заявка на перевезення не підтверджує факт надання послуг чи їх вартість, а тому не є обов`язковим документом.
Суд також враховує, що до позовної заяви додатково долучено підписані заявки на організацію транспортування та експедицію вантажу №00000026625 від 25.11.2025 та №00000026267 від 20.11.2025, що додатково підтверджує реальність відповідних господарських операцій.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що всі транспортні витрати, понесені позивачем, були належним чином підтверджені документально та обґрунтовано включені до митної вартості товару, а доводи відповідача є необґрунтованими.
«у графі «країна призначення» експортної декларації №310120250515636003 від 25.09.2025 та №310120250515667739 від 23.09.2025 зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції. Також дана експортна декларація не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними.»
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення за змістом частини другої статті 53 Митного кодексу України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається декларантом за наявності, для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Більше того, суд враховує, що позивач не впливає на заповнення експортної декларації і подає її митниці в тому вигляді, у якому отримав від відправника. Також позивачу не відомий порядок заповнення графи «Держава (регіон) торгівлі».
Водночас відповідач не посилається на жодні чинні норми законодавства Китаю, які регламентують порядок заповнення експортної митної декларації, та не надає обґрунтування щодо того, яким чином має бути заповнена декларація країни відправлення. Натомість доводи відповідача базуються виключно на сумнівах та припущеннях, без належного законодавчого підґрунтя.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що при встановленні наявності або відсутності фактів, які обґрунтовують вимоги чи заперечення, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно, висновки відповідача щодо нібито неправомірного заповнення митної декларації країни відправлення є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для сумнівів у достовірності заявленої митної вартості товарів.
Щодо мотивів рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/900682/2 від 03.12.2025 наведеного у графі 33:
«В графі 44 митної декларації під кодом « 0705» зазначено коносамент від 27.09.2025 №HYSF2025090453, проте замість нього приєднаний коносамент №HYSF2025090677. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Одним з таких документів є коносамент. Коносамент до митного оформлення не поданий . Таким чином декларантом до митного оформлення не надано транспортного (перевізного) документа, на підставі якого здійснювався морський фрахт.»
Суд зазначає, що у першу чергу таке зауваження відповідача не відповідає дійсності, оскільки зазначений документ наведено посадовою особою митниці у Картці відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064662, а також документ був поданий при декларуванні, що підтверджується графою 44 МД №25UA209170104665U2 від 03.12.2025.
Більше того, надуманість такого зауваження підтверджується тим, що серед причин відмови у митному оформленні, зазначених у картці відмови №UA209170/2025/064662, не було вказано на необхідність подання вірного коносаменту.
Окрім цього, як зазначалось вище, транспортні витрати були підтверджені належними та допустимими доказами.
Відтак, декларантом було надано повний пакет товаросупровідних документів, які підтверджують транспортні витрати, відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
Суд враховує, що ФОП ОСОБА_1 вже здійснювала імпорт ідентичних товарів (товар №1 – батут гімнастичний, код УКТ ЗЕД 95069190, країна походження CN) у попередні періоди, щодо яких Львівською митницею були винесені Рішення про коригування митної вартості товарів. Зокрема, йдеться про Рішення: №UA209000/2024/900569/2 від 04.07.2024; №UA209000/2024/900613/2 від 26.07.2024, за якими митницею була визначена митна вартість товарів у межах від 3,75 до 3,7501 дол. США/кг. На підставі цих рішень товари були випущені у вільний обіг за митними деклараціями: №24UA209170061072U3 від 26.07.2024 та №24UA209170055184U6 від 05.07.2024. Не погоджуючись із зазначеними рішеннями митного органу, ФОП ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів Львівської митниці.
Судом у вказаних спорах було задоволено позов ФОП ОСОБА_1 : Рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі №380/17842/24 від 31.10.2024 було визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900569/2 від 04.07.2024 та №UA209000/2024/900613/2 від 26.07.2024.
У зв`язку із скасуванням рішень були внесені аркуші коригування до зазначених митних декларацій, де вартість товару (батут гімнастичний, код УКТ ЗЕД 95069190, країна походження CN) зазначена за ціною контракту – від 2,07 до 2,18 дол. США/кг.
Таким чином, незрозуміло, чому митний орган при здійсненні коригування митної вартості товарів, що імпортувались ФОП ОСОБА_1 , не врахував наявну у базі митниці інформацію про ціну таких ідентичних товарів.
Відтак, це свідчить про неправомірності дій відповідача, оскільки, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 64 МК України, митна вартість імпортних товарів не визначається на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей. У даному випадку з наведених документів чітко випливає, що митницею при визначенні митної вартості товару фактично обрано значно вищу величину, ніж мінімальна вартість, наявна у відповідача.
Суд враховує, що у Рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900682/2 від 03.12.2025 та №UA209000/2025/900683/2 від 04.12.2025 у графі 33 зазначено: «На вимогу декларантом додаткові документи не надіслано». Проте це не відповідає дійсності, оскільки декларантом на вимогу щодо митної декларації №25UA209170104665U2 були додатково надані: проформа-інвойс ОК20250705 від 09.07.2025, рахунок-інвойс ОК20250705 від 22.09.2025, рахунки на оплату транспорту, контракт №1 від 26.09.2025, експортні декларації країни відправлення та валютна платіжка. 
Щодо митної декларації №25UA209170103868U0 додатково було надано проформу-інвойс №2502139 від 06.08.2025, рахунок-інвойс №2502139 від 30.09.2025, валютну платіжку JBKLPAVB007DRJR від 31.10.2025, транспортні рахунки/довідки, контракт та його додатки, а також експортну декларацію країни відправлення №310120250515667739 від 23.09.2025. 
Таким чином, твердження відповідача про ненадання додаткових документів не відповідає фактичним обставинам справи та підтверджує, що всі необхідні документи були надані декларантом у межах вимог законодавства.
Щодо зобов`язання митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Зміст частини 3 статті 53 МК України вказує на те, що письмова вимога надсилається за умови наявності розбіжності у поданих документах, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як було встановлено судом вище законодавчо визначених умов для надіслання вимоги у відповідача не було, оскільки подані позивачем документи до митної декларації у своїй сукупності підтверджували числові значення задекларованої митної вартості.
Разом з тим, наведений порядок є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, що є легітимною метою.
В цьому контексті слід також зазначити і про те, що орган митної служби у вимозі повинен конкретизувати документи, надання яких може усунути сумніви достовірності відомостей, які зазначені у первинно поданих документах.
Надіслання письмових вимог, які містять загальний перелік документів, передбачений ч.3 ст.53 МК України, без конкретизації тих, які можуть усунути сумніви, буде порушувати такі складові принципу «належного урядування» як послідовність, ясність дій митного органу та юридичну визначеність у спірних правовідносинах.
Крім того, у всіх наведених вище спірних рішеннях відповідач зазначив, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Основою для розрахунку товару 1 слугувала митна вартість товару "масажні крісла", оформленого за МД №UA100330/2025/119842 від 15.11.2025. Скоригована митна вартість склала 8,02 дол. США/кг. Основою для розрахунку товару 2 слугувала митна вартість товару "масажні крісла", оформленого за МД №UA100060/2025/532902 від 23.10.2025. Скоригована митна вартість склала 8,01 дол. США/кг. Основою для розрахунку товару 1, 3, 4, 6 слугувала митна вартість товару "батути", оформленого за МД №UA209230/2025/79023 від 22.08.2025.
Щодо застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим.
У відповідності до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: «… рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, як вбачається з оскаржуваних позивачем рішень про коригування митної вартості товарів, зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.».
Застосовуючи наведений висновок до спірних правовідносин, суд зазначає, що спірні рішення не містять жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо.
Крім того, обрання такої вартості не було жодним чином обґрунтовано.
Такі обставини також вказують на необґрунтованість спірних рішень при визначенні митної вартості за методом 2 ґ.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Контролюючий орган не вказав переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Підсумовуючи наведене, суд вважає, що під час розгляду справи встановлено невідповідність спірних рішень митного органу критеріям правомірності передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України.
Відтак, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог і вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час звернення до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 5352,43 грн. Саме таку суму судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею №UA209000/2025/900682/2 від 03.12.2025.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею №UA209000/2025/900683/2 від 04.12.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 5352 (п`ять тисяч триста п`ятдесят дві) грн 43 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.