П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/16070/22	

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,
повний текст судового рішення
складено 20.02.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Голуб В.А.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі № 420/16070/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, Державної судової адміністрації України, третя особа Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вичинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вичинити певні дії.
Ухвалою від 01.12.2022 суд залучив до участі у розгляді справи в якості другого відповідача Державну судову адміністрацію України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, яка виразилася у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн за кожен місяць служби за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 та у розмірі до 30 000 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць за період з 19.07.2022 по 12.10.2022. Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн за кожен місяць служби за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 та у розмірі до 30 000 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць за період з 19.07.2022 по 12.10.2022. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.
19.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, у якій просив суд:
встановити судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22 шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;
зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Фальковського Андрія Олександровича про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22 залишено без задоволення.
Відмовляючи у встановленні судового контролю, місцевий суд вказав, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження 09.02.2024 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження 74115338, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області. При цьому, встановити яке саме рішення суду допущене до примусового виконання не вбачається можливим, оскільки дана інформація у відкритому доступі відсутня. Крім того, представником позивача жодних доказів на підтвердження невиконання відповідачем рішення суду не надано.
Не погоджуючись із ухвалою від 20.02.2026 позивач подав апеляційну скаргу. Так, ОСОБА_1 вказав, що із самої заяви вбачалося, яке саме судове рішення підлягає виконанню. Поряд з цим, із відповіді на адвокатський запит вбачалось, що рішення суду в частині виплати доплати у сумі 268 320, 89 грн залишається невиконаним станом на 09.03.2026. На думку апелянта, у справі були наявні всі передумови для встановлення судового контролю, а тому ОСОБА_1 просить суд:
скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі № 420/16070/22;
постановити нову ухвалу, якою заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22 задовольнити;
встановити судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22; 
зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області подати до суду у встановлений строк звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22.
Представником Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області надано відзив на апеляційну скаргу. Так, відповідач зазначив, що встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду. Крім того відповідач вказав, що ним вживаються заходи щодо виконання рішення суду. Водночас, заборгованість не була виплачена через відсутність фінансування. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 у справі № 420/16070/22 – залишити без змін.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП Фея та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду, викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до частини 3 статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до приписів статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Колегія суддів погоджується із доводами відповідача, що повноваження суду в частині встановлення судового контролю є дискреційними. Водночас, тривале невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22 в частині виплати заборгованості є підставою для задоволення заяви позивача в частині встановлення судового контролю за виконанням рішення у цій справі. 
Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів на підтвердження невиконання відповідачем рішення суду, а також відсутність інформації в частині яке саме рішення суду допущене до примусового виконання, колегія суддів вважає помилковим, адже суд мав повноваження витребувати відповідні докази як у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, так і у відповідача.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Враховуючи вищевикладене, а також дію воєнного стану на території України, колегія суддів вважає за доцільне встановити тридцятиденний строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованою апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а тому ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі № 420/16070/22 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог позивача про встановлення судового контролю із прийняттям нового рішення про задоволення заяви.
Керуючись статтями 150, 151, 229, 241, 242, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі № 420/16070/22 про відмову у встановленні судового контролю, - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі № 420/16070/22 скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
Заяву представника ОСОБА_1 – Фальковського Андрія Олександровича про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22, - задовольнити.
Встановити судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22.
Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області подати до суду у трицятиденний строк звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 420/16070/22.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко