ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/510/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/3100/25 	Ігнатенко Т. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Черкаси 
Черкаський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача	Новікова О. М.,	
суддів:	Василенко Л. І., Сіренка Ю. В.,	
за участю секретаря  	Костенко А. І.,  	

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гайтанюк Мар`яни Миколаївни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайтанюк Мар`яна Миколаївна, до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

23 травня 2025 року до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвоката Гайтанюк М.М., в якій позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 57 772 гривні 67 копійок, моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 50000 гривень 00 копійок, сплачений судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 вчинила порушення Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів та повторно протягом року вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Окрім цього, 06 серпня 2024 року о 14 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_3 в с.Микуличин по вул. Грушевського, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, здійснювала рух на транспортному засобі марки Cadillac ATS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому не мала права керування транспортними засобами. Отже, своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п.2.1 «а» ПДР України.
Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2024 року, яка набрала законної сили 18 жовтня 2024 року, у справі №354/1708/24 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 40 800,00 гривень в дохід держави з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Автомобілем Toyota Hilux, керувала ОСОБА_1 , яка була іншим учасником ДТП.
У вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді автомобіль Toyota Hilux, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_1 , як власниці автомобіля, було завдано майнової та моральної шкоди.
08 листопада 2024 року від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на банківський рахунок ОСОБА_1 , було нараховане страхове відшкодування в розмірі 40277 гривень 23 копійки.
Згідно з листом ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 16 квітня 2025 року №09-02-17, копії протоколу огляду транспортного засобу представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 06 серпня 2024 року, копії страхового акту №ОЦВ-24-09-14901/2, копії розрахунку страхового відшкодування, копії короткого висновку №14901/24А від 16 жовтня 2024 року (про розрахунок вартості завданої шкоди), загальний розмір завданої матеріальної шкоди становить 91419 гривень 83 копійки, з яких: вартість робіт – 4680 гривень 00 копійок, вартість фарбування (робіт та матеріалів) – 12217 гривень 91 копійка; вартість запасних частин та малоцінних деталей – 74521 гривня 92 копійки. Вирахування зношення запчастин – 51142 гривні 50 копійок. Загальна сума після вирахувань – 40277 гривень 33 копійки, які позивачу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було виплачено.
Згідно з рахунком №01 від 17 вересня 2024 року, акту прийому-передачі виконаних робіт від 26 вересня 2024 року, накладної від 04 жовтня 2024 року, рахунку-фактури №30.08.2024-1 від 05 вересня 2024 року, видаткової накладної №СА00000972 від 21 вересня 2024 року, заяви ОСОБА_4 від 12 вересня 2024 року вартість встановлених запчастин та ремонту транспортного засобу Toyota Hilux, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 98050,00 гривень, з яких: вартість встановлених запчастин: 72350,00 гривень, а вартість ремонтних робіт – 25700,00 гривень.
Різниця між вартістю ремонту транспортного засобу Toyota Hilux, д.н.з. НОМЕР_2 , та отриманим страховим відшкодуванням становить 57772 гривні 67 копійок.
Виходячи з наведеного, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та розміром страхового відшкодування, а саме 98050,00 гривень (вартість відновлювального ремонту ТЗ) – 40277 гривень 33 копійки (розмір страхового відшкодування) = 57772 гривень 67 копійок.
Крім майнової шкоди, ОСОБА_1 вказаним вище правопорушенням було завдано моральної шкоди.
ОСОБА_1 в момент ДТП пережила сильний стрес та сильне душевне хвилювання. Внаслідок ДТП та дій ОСОБА_3 , позивач втратила нормальний сон, часто бачила неприємні сновидіння, відчувала емоційну напругу, постійно перебувала у стані нервозності, роздратування, стала замкнена, уникала будь-яких контактів, боялася знову сісти за кермо автомобіля. 
Крім того, наслідки перенесеної психологічної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, реакції замикання, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, відчуття власної неповноцінності. Завдану їй моральну шкоду ОСОБА_1 оцінила у 50 000,00 гривень.
Спроби позивача досудового врегулювання спору закінчились безрезультатно.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 56 (п`ятдесят шість) гривень 20 (двадцять) копійок та витрати на правничу допомогу у сумі 510 (п`ятсот десять) гривень 40 (сорок) копійок, а всього – 5 566 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень 60 (шістдесят) копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника – адвоката Гайтанюк М. М. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав належну оцінку тим обставинам, що позивач звернулася до страховика і одержала страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, але його не достатньо для повного відшкодування шкоди, що деліктне зобов`язання між позивачем та відповідачем збереглося.
Оскільки 57772,67 грн різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування в повному обсязі перебуває в межах відповідальності відповідача, як винуватця ДТП і не охоплюється страховим відшкодування, та є витратами, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права, то, на думку позивача, вони безумовно підлягають до стягнення на її користь.
Задовольняючи моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., суд не врахував ступінь страждань позивача, поведінку відповідача після скоєного ДТП, зусилля, які доклала ОСОБА_1 щоб відновити автомобіль, тому визначив занадто низький розмір відшкодування.
У відзиві на апеляційну скаргу вказується, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в її позовних вимогах щодо відшкодування матеріальної шкоди, та стягнув 5000,00 грн. моральної шкоди, яка відповідає критерію розумності.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу – автомобіля «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що видане ВРЕР м. Надвірна (а.с.18).
Як вбачається з довідки №3024220300026600 про дорожньо-транспортну пригоду, яка складена Відділенням поліції №1 м. Яремче, Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, 06 серпня 2024 року о 14 годині 50 хвилин на автодорозі Н-09 Мукачеве-Рахів-Богородчани-Івано-Франківськ-Рогатин-Бібрка-Львів, на 226 км 350 м, Пивний Сад, відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення з задньою частиною транспортного засобу. Учасники дорожньо-транспортної пригоди: транспортний засіб легковий «Cadillac ATS», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або стразовий сертифікат «Зелена картка» - 218292817, терміном дії до 25 вересня 2024 року, виданий ПАТ «НАСК «Оранта», пошкодження – задня ліва частина, бокова ліва частина, водій – ОСОБА_3 ; транспортний засіб легковий «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або стразовий сертифікат «Зелена картка» - 217046321, терміном дії до 27 вересня 2024 року, виданий ПрАТ «СК «Перша», пошкодження – передня ліва частина, передня центральна частина, водій ОСОБА_1 . Травмована – ОСОБА_1 . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 п.10.1, п.10.2 ПДР, за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол ЕПР1 №108532 за ст.124 КУпАП (а.с.16-17).
Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2024 року, яка набрала законної сили 18 жовтня 2024 року, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення №354/1708/24, провадження 3/354/1389/24, вирішено: визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.5 ст. 126 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у суму 40800,00 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу; стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок (а.с.13-15).
З постанови видно, що 06 серпня 2024 року о 14 годині 50 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки Cadillac ATS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Микуличин по вул. Грушевського, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, перед початком руху з прилеглої території, не переконалась, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, допустила зіткнення з транспортним засобом марки Toyota Hilux, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Cadillac ATS», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідача ОСОБА_2 , станом на день вчинення нею вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 грудня 2023 року №218292817.
08 серпня 2024 року представником ПАТ «НАСК «Оранта» Мисів О. О. проведено огляд автомобіля «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_2 , та встановлено пошкодження, які отримані останнім, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06 серпня 2024 року, про що складено протокол (акт) огляду транспортного засобу (а.с.26).
Відповідно до короткого висновку №14901/24 А від 16 жовтня 2024 року, який складений у страховій справі №14901/24: загальна сума вартості робіт з відновлення автомобіля «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 4680 гривень 00 копійок; загальна вартість фарбування для відновлення вказаного автомобіля складає 12217 гривень 91 копійка; загальна вартість запчастин для відновлення вказаного автомобіля складає 74 521 гривня 92 копійки; вартість ремонту зазначеного автомобіля складає 91 419 гривень 83 копійки; вирахування зношення запчастин (НЗС) 70,00%; загальна сума вирахувань без ПДВ складає 51 142 гривні 50 копійок; загальна сума (після вирахувань) складає 40 277 гривень 33 копійки (а.с.29-30).
У розрахунку страхового відшкодування, складеного ПАТ «НАСК «Оранта», зазначено: 2. Договір страхування - №218292817 від 07 грудня 2023 року; 3. Період страхування – з 08 грудня 2023 року по 07 грудня 2024 року; 6. Марка, модель автомобіля – Toyota Hilux, державний реєстраційний номер транспортного засобу – НОМЕР_2 ; 8. Відновна (дійсна) вартість ЗНТ на дату настання страхового випадку – 931 000,00; 9. Страховий випадок (ризик) – шкода, заподіяна майну потерпілих; 10. Настання страхового випадку – 06 серпня 2024 року, дата повідомлення – 08 серпня 2024 року; 11. Страхове відшкодування здійснюється з врахування зносу деталей, що замінюються – «Так»; 12. Вираховується безумовна франшиза при розрахунку страхового відшкодування – «Так»; 15. Страхова сума за договором №218292817 від 07 грудня 2023 року – 160 000 гривень 00 копійок; 16. Розмір збитку для розрахунку страхового відшкодування визначається згідно – ремонтна калькуляція; 17. Знос транспортного засобу на день страхового випадку – 70,00%; 18. Вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) – 91 419 гривень 83 копійки; 19. Вартість деталей, що замінюються, без врахування зносу – 73 060 гривень 71 копійка; 20. Вартість деталей, що замінюються, з врахуванням зносу (п.19*(100-п.16)/100 – 21 918 гривень 21 копійка; 21. Вартість ремонтних робіт – 9 190 гривень 00 копійок; 22. Вартість матеріалів, що використовуються для відновлювального ремонту – 8 869 гривень 12 копійок; 23. Розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) – 40 277 гривень 33 копійки; 26. Франшиза (в % та грн.) – 0 гривень 00 копійок; 31. Сума страхового відшкодування – 40 277 гривень 33 копійки (а.с.28-зворот).
08 листопада 2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» затверджено страховий акт №ОЦВ-24-09-14901/2, відповідно до якого: 2. Договір страхування - №218292817 від 07 грудня 2023 року; 3. Період страхування – з 08 грудня 2023 року по 07 грудня 2024 року; 4. ТЗ потерпілої особи - Toyota Hilux, 2012 року випуску; 5. Д.р.н. ТЗ – НОМЕР_2 ; 6. Дата настання події – 06 серпня 2024 року, дата заяви – 08 серпня 2024 року; 7. Ризик – шкода, заподіяна майну потерпілих; 8. ДТП оформлене – за участю поліції; 8. Підстави для регресу – «Так»; 11. Підстава для визначення розміру збитку – ремонтна калькуляція; 13. Дата отримання останнього документа – 28 жовтня 2024 року; 15. Сума страхового відшкодування – 40 277 гривень 33 копійки з урахуванням фізичного зносу, одержувач ОСОБА_1 , р/р НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.28).
Як вбачається з роздруківки зарахованого на картку НОМЕР_5 переказу коштів, 08 листопада 2024 року на вказану картку зараховано грошові кошти 40 277 гривень 33 копійки як страхове відшкодування від ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 по договору №218292817 від 08 грудня 2023 року без ПДВ (а.с.23).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», а різниця шкоди між відновлювальним ремонтом і виплаченим страховим відшкодуванням, яку просить стягнути позивач, не перевищує ліміту відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта».
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині моральної шкоди, суд визначив розмір морального відшкодування у розмірі 5000 гривень 00 копійок, оскільки саме така сума, на його переконання, буде відповідати рівню моральних страждань позивача, засадам розумності, виваженості і справедливості.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди – це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Між сторонами існує спір, що виник з деліктного зобов`язання про відшкодування шкоди власнику пошкодженого майна (транспортного засобу) винною особою – заподіювачем шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV).
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до абзацу 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Водночас відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Зазначена норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком (МТСБУ). Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.
Отже, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди, виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках – МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Відтак, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У даному випадку позивачем, як потерпілою особою, пред`явлено вимогу до відповідача, як винуватця ДТП, про відшкодування різниці між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, яку виплатило ПАТ «НАСК «Оранта» в сумі 40277,33 грн, для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в ДТП. Розмір був встановлений та зафіксований самою ж страховою компанією коротким висновком №14901/24 А від 16 жовтня 2024 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.
У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року за наслідками розгляду справи № 755/7666/19 також зазначено, що, відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову. Верховний Суд у справі № 755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) – комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Колегія суддів в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Вказаний правовий висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20, який підлягає врахуванню в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, що відповідає висновку, зробленому у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16, згідно якого за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна, підстав для відступу від якого колегія суддів не вбачає, оскільки у справі, що переглядається, позивач заявив вимогу не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП, винуватцем якого є відповідач.
Так, колегія суддів звертає увагу, що самою ж страховою компанією розмір матеріальних збитків, згідно з висновком, встановлено значно більшим ніж сама страхова виплата в розмірі 40 277,33 грн, оскільки в силу ст. 29 Закону № 1961-IV (на момент виникнення цивільно-правових відносин), ПАТ НАСК «Оранта» не могла виплати позивачці ОСОБА_1 суму збитків, яка виходить за межі страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу. В такому разі, обов`язок на відшкодування різниці шкоди за відновлювальний ремонт покладається на відповідача ОСОБА_2 . 
З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, в порушення наведених норм матеріального права, безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді різниці вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу виходячи з того, що він вже отримав від страхової компанії таке відшкодування з врахуванням фізичного зносу автомобіля.
За таких обставин ОСОБА_2 зобов`язана сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та розміром страхового відшкодування.
Позивачем надано належні докази на підтвердження завданих їй збитків у вигляді витрат, які вона понесла для відновлення свого майна до попереднього стану (вартості відновлювального ремонту), тому вона вправі вимагати відшкодування завданих збитків у повному обсязі відповідно до вимог статей 22, 1192 ЦК України.
Отже, позивач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у загальному розмірі 57772,67 грн (98050 грн – 40277,33 грн).
Стягнення майнової шкоди у визначеному позивачем розмірі з відповідача, як з винної особи, у даному випадку відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, так як вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування.
Колегія суддів також не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Отже, при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
У справі, яка переглядається, встановлено, що внаслідок ДТП, яке сталось з вини відповідача, автомобіль позивача було пошкоджено, остання зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням її майна, неможливістю нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу.
Як вказував позивач, неправомірні дії відповідача призвели до його психологічно-душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання його та членів його сім`ї, в тому числі у зв`язку із необхідністю витрачати кошти із сімейного бюджету на захист власних інтересів.
Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки є доведеним факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, то є обґрунтованими доводи позивача про те, що він зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження цього майна, обмеження у повноцінному користуванні ним і необхідності прикладення додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права.
Розмір визначеної позивачем моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн, з урахуванням засад справедливості, а також глибини душевних страждань, зважаючи на пережитий емоційний стрес, витрачений час та зусилля, які є необхідними для відновлення попереднього стану транспортного засобу, не повністю є розумною і пропорційною, однак апеляційний суд вважає, що моральна шкода має оцінюватися в 10000,00 грн, а тому в цій частині рішення підлягає зміні.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що розглядаючи вказаний позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи апеляційним судом суд зазначає наступне.
У позовній заяві ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайтанюк М. М., повідомила, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат позивачки становить, зокрема: витрати на правничу допомогу в розмірі 11 000 гривень 00 копійок, з яких: 1500 гривень 00 копійок – оформлення 1 адвокатського запиту; 2000 гривень 00 копійок – оформлення досудової вимоги; 3500 гривень 00 копійок – оформлення позовної заяви; по 2000 гривень 00 копійок – участь у 2-х судових засіданнях (1-підготовче, 1 – розгляд справи по суті) (а.с.2-10).
Судом першої інстанції вказувалося, що розгляд даної цивільної справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, внаслідок чого підготовче судове засідання не проводилося, однак проведено два судових засідання, в яких представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Гайтанюк М.М. приймала особисту участь в режимі відеоконференцзв`язку.
Крім того, суд не вбачав підстав вважати, що розмір витрат на правничу допомогу, який зазначений у позовній заяві ОСОБА_1 , а саме у сумі 11 000 гривень 00 копійок, за вчинення адвокатом вищевказаних дій та складення процесуальних документів, не був погоджений між адвокатом Гайтанюк М.М. та позивачем ОСОБА_1 , внаслідок чого, з урахуванням відсутності заперечень з даного приводу сторони відповідача, вважає, що такі витрати були погоджені позивачем та адвокатом і останньої вчинені дії та складені процесуальні документи, які зазначені у позовній заяві.
Відповідно до ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Оскільки сторона відповідача з клопотанням про зменшення розміру понесених позивача ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу до суду не зверталася, суд не знайшов підстав для зменшення вищевказаного розміру витрат позивача на правничу допомогу.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 283/2791/19 (провадження № 61-17477св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 705/2550/16-ц (провадження № 61-17349св20).
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 , які підлягають задоволенню як визначено апеляційним судом, становлять 62,88%, внаслідок чого саме такий відсоток від судових витрат у сумі 11000 гривень 00 копійок, понесених позивачем витрат на правничу допомогу, мав бути стягнутий з відповідача на користь позивача (62,88% від 11000 гривень 00 копійка становить 6916,80 гривень), а тому в цій частині рішення теж підлягає скасуванню.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного з відповідача стягуються, понесені позивачем у межах цієї справи пропорційно задоволеним позовним вимогам витрати: а саме 1535,78 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви (на 62,88% задоволено позов) та 2284,80 грн – за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 3820,58 грн судового збору.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гайтанюк Мар`яни Миколаївни, задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гайтанюк Мар`яна Миколаївна, до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 57772,67 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3820,58 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 6916,80 грн.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 

Судді: