Справа № 158/3647/24 	Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К. 	
Провадження № 22-ц/802/310/26  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
секретаря Черняк О. В.,
з участю:
представника позивача Радюк З. О.,
прокурора Романішиної Т. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ківерцівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою керівника Луцької окружної прокуратури Гладія Олександра Васильовича, який діє в інтересах держави в особі Ківерцівської міської ради, на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ківерцівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, ОСОБА_2 мала сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 11.07.2024, складеного комісією Ківерцівської міської ради, ОСОБА_1 з грудня 2016 року проживала спільно з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю більше 5-ти років за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час ОСОБА_1 продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги.
Будучи спадкоємцем четвертої черги за законом, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Кузьміч Н. В., однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 153/02-31 від 06.08.2024 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт спільного проживання спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємця ОСОБА_1 , а також відсутністю документів, що підтверджують право власності померлої на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку із вищевикладеним просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю не менш 5-ти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , з грудня 2016 року по день смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2025 року позов задоволено.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю не менше 5-ти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , з грудня 2016 року по день смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Не погоджуючись з рішенням, керівник Луцької окружної прокуратури Гладій Олександр Васильович, який діє в інтересах держави в особі Ківерцівської міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд не визначився належним чином з характером спірних правовідносин та фактами, які підлягали встановленню, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірив достатності наданих доказів для задоволення вимог, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, прокурор Романішина Т. Л. апеляційну скаргу підтримала.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та пояснень, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 11.01.2024 (а.с.6).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 22.05.1979, актом приймання в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Волинської області № 398 від 02.02.1989, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Ківерцівською державною нотаріальною конторою 01.03.2001 за реєстровим № 2-312 та земельна ділянка для обслуговування житлових і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства площею 0.075 га, що знаходиться за тією ж адресою та стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №011042 від 03.04.1996 (а.с.9-14).
Крім цього, встановлено, що син померлої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.01.1983, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12.03.2021 (а.с.7-8).
Будучи спадкоємцем четвертої черги за законом, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Кузьміч Н. В., однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 153/02-31 від 06.08.2024 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт спільного проживання спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємця ОСОБА_1 , а також відсутністю документів, що підтверджують право власності померлої на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).
Задовольняючи позовну заяву про встановлення факту, суд першої інстанції виходив з того, що даний факт підтверджується відповідними доказами.
Так, суд покликався на те, що відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 11.07.2024, складеного комісією Ківерцівської міської ради, ОСОБА_1 з грудня 2016 року проживала спільно з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю більше 5-ти років за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).
Крім того, після смерті ОСОБА_2 позивачкою ОСОБА_1 було проведено організацію поховання останньої, що стверджується договором-замовлення на організацію поховання та накладною №5/24 від 10.01.2024 (а.с.16-17). 
Також факт спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства стверджується комерційною пропозицією №59209 від 11.05.2021 (а.с.18).
На даний час ОСОБА_1 продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги, що стверджується квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с.19-20).
Таким чином суд прийшов до висновку, що факт спільного проживання однією сім`єю не менше 5-ти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , з грудня 2016 року по день смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 , знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позовні вимоги слід задовольнити.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, встановила, що заявник не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем, однією сім`єю, наявності між ними взаємних прав і обов`язків, ведення вказаними особами спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, спільних витрат та інше.
Наявний у матеріалах справи акт обстеження житлово-побутових умов комісії Ківерцівської міської ради складено 11.07.2024, тобто за декілька місяців після смерті ОСОБА_2 , із посиланням лише на покази двох свідків, які не були допитані судом, вказаний акт може підтверджувати лише факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на момент проведення такого обстеження.
Однак, вказаний акт при вирішенні даного спору не може бути правовою підставою для задоволення заявлених вимог, оскільки для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідні саме докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, але з оскаржуваного рішення вбачається, що вказаним актом такі обставини не встановлені.
Також додані до позовної заяви копії квитанцій про сплату комунальних послуг датовані після смерті спадкодавиці не можуть свідчити про факт проживання позивачки спільно із ОСОБА_2 за її життя.
Покликання у рішенні суду на комерційну пропозицію на ім`я позивачки щодо засклення вікон є безпідставним, оскільки у цій пропозиції лише зазначено замовника ОСОБА_1 та адресу і телефон, дана пропозиція ніяким чином не стверджує, що цей договір стосувався спільних дій із ОСОБА_2 щодо проведення ремонту у житловому приміщенні ОСОБА_2 ..
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проживала разом із сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто твердження заявника про те, що вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 з 2016 року спростовуються даним фактом.
Та обставина, що позивачка ОСОБА_1 , яка була сусідкою померлої, надавала допомогу за життя ОСОБА_2 як особі похилого віку та брала участь у її похованні ніяк не свідчить про проживання однією сім`єю, а може бути обумовлена дружніми стосунками. Слід також звернути увагу на те, що місцем реєстрації позивачки є інша адреса, а не адреса проживання ОСОБА_2 ..
Тому колегія критично відноситься до наданих доказів позивачкою ОСОБА_1 на підтвердження факту спільного проживання, при вирішенні даного спору такі докази не можуть бути правовою підставою для задоволення заявлених вимог 
Таким чином, додані до позовної заяви документи підтверджують лише факт смерті ОСОБА_2 та належність останній на праві власності житлового будинку та земельної ділянки, але жодним чином не підтверджують факт спільного проживання із ОСОБА_1 однією сім`єю понад 5 років.
Жодних інших документів, що б свідчили про наявність підстав для задоволення позову, матеріали судової справи не містять.
За таких обставин, колегія приходить до висновку, що факт спільного проживання однією сім`єю не менш 5-ти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , з грудня 2016 року по день смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 є недоведеним, з огляду на що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пунктів 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Що стосується заперечення сторони заявниці про право на апеляційне оскарження прокурором даного рішення суду, у зв`язку з чим представник заявника ОСОБА_4 в судових дебатах просила закрити апеляційне провадження, то такі заперечення колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Інтереси держави спрямовані на забезпечення гарантій державної влади та ефективного функціонування її інститутів та органів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі №810/2763/17 дійшла висновку про те, що за загальним визначенням «публічним інтересом» є важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби,які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації. Тобто публічний інтерес є не чим іншим, як певною сукупністю приватних інтересів.
У постанові від 08.02.2019 року у справі №915/20/18 Верховний Суд дійшов однозначного висновку про можливість представництва органами прокуратури в суді органів місцевого самоврядування . При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав органів державної влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
У даному випадку встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємців за заповітом чи за законом, які б прийняли спадщину, немає, а встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_2 надало би позивачці право на отримання спадщини та унеможливило визнання спадщини відумерлою та передання спадкового майна Ківерцівській територіальній громаді, тим самим позбавивши територіальну громаду в особі Ківерцівської міської ради на реалізацію її законних прав, передбачених статтею 1277 ЦК України.
Станом на день подання апеляційної скарги прокурором Ківерцівською міською радою не вжито заходів щодо оскарження рішення суду, під час розгляду справи судом першої інстанції Ківерцівська міська рада як відповідач у справі просила розглядати справу за відсутності її представника, що свідчить про бездіяльність міської ради та наявність виключних підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури.
Таким чином, подання Луцькою окружною прокуратурою апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є єдиним ефективним способом захисту порушених інтересів держави.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням вищевказаного, із позивача на користь Луцької окружної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1453,44 гривень сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу керівника Луцької окружної прокуратури Гладія Олександра Васильовича, який діє в інтересах держави в особі Ківерцівської міської ради задовольнити.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2025 року в даній справі скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ківерцівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Луцької окружної прокуратури 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 44 копійки сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2026 року.

Головуючий 

Судді :