ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2026 року 	Справа № 280/267/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, Україна, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Апухтіна Дмитра, будинок 29, код ЄДРПОУ 40108688), 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в надсиланні трудової книжки на підставі її особистої заяви від 03 січня 2026 року;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області направити поштою трудову книжку належну ОСОБА_1 на підставі її особистої заяви від 03 січня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що є колишнім працівником відповідача, працювала на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 Василівського районного управління поліції у званні старшого сержанта до 23 травня 2022 року. Зазначає, що згідно наказу Головного управління НП в Запорізькій області від 23.05.2022 року № 747 о/с її звільнено 23 травня 2022 року з займаної посади. Вказує, що звернулась до відповідача по справі з заявою згодою про надсилання належної їй трудової книжки на поштову адресу в Україні, у зв`язку з неможливістю отримати її особисто у м.Запоріжжя, у якій надала дозвіл на пересилання своєї трудової книжки поштою. Покликається на те, що на заяву позивачки відповідач надав відповідь № 37662026 від 09.01.2026, у якій відмовив у задоволенні означеної заяви щодо отримання трудової книжки поштою, вказавши що питання пересилання трудової книжки буде вирішувати у разі наявності інформації про прибуття заявниці ОСОБА_1 на підконтрольну Україні територію, питання видачі або надсилання поштовим зв`язком її трудової книжки буде розглядатись виключно у разі наявності інформації про залишення тимчасово окупованої території. Вважає, що викладені доводи відповідача у його відповіді не відповідають вимогам трудового законодавства України. Позивачка вважає, що відповідач діє протиправно, всупереч вимогам трудового законодавства, грубо порушує її право на отримання оригіналу трудової книжки поштою за умов наявності її заяви (колишнього працівника) про пересилання трудової книжки поштою, та не має жодних підстав утримувати трудову книжку у себе. Просить задовольнити позов.
Відповідач позовні вимоги не визнав, у письмовому відзиві від 03.02.2026 вх.№5529 посилається на те, що Постановою № 301 передбачено, що документ про трудову діяльність видається безпосередньо її володільцю під особистий розпис у відповідній обліковореєстраційній документації, а у разі порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок посадові особи підприємства, установи, організації несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, що також прямо передбачено пунктом 7.1 Інструкції №58. Однак, пунктом 4.2 Інструкції №58 передбачено пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника, що прямо суперечить Постанові № 301. Виходячи з аналізу наведених норм випливає, що основним та загальним способом видачі трудової книжки є її особисте отримання працівником під підпис. Вказує, що пересилання трудової книжки поштою є винятком та не є безумовним обов`язком роботодавця. Покликається на те, що Постанова № 301, як акт вищої юридичної сили, не передбачає пересилання трудової книжки. Крім цього, останньою не передбачено порядок чітко визначених дій, у разі надходження письмової згоди на пересилання трудової книжки третім особам, зокрема представнику, який представляє інтереси особи, яка звернулась із письмовою згодою. Зазначає, що у заяві від 3 січня 2026 року представником на отримання трудової книжки позивачки зазначено адвоката Скворцову О.В., однак позивачкою не надано документів, що підтверджують повноваження Скворцової О.В., що унеможливлює пересилання основного документу про трудову діяльність. Звертає увагу суду, що ані Постановою № 301, ані Інструкцією № 58 не передбачено обов`язку роботодавця здійснювати пересилання основного документу про трудову діяльність третім особам. Просить відмовити у позові. 
У відповіді на відзив вх. № 6055 від 05.02.2026 представник позивача вказує, що позивачкою у передбаченому законом порядку було подано відповідачу заяву про надсилання трудової книжки поштою на її ім’ я, підписану електронним підписом. У заяві позивачки від 03 січня 2026 року про надсилання трудової книжки поштою не йдеться про отримання документу третіми особами. Стверджує, що представник відповідача у своєму відзиві зазначає відомості які не відповідають дійсності, і не підтверджуються матеріалами справи. Вказує, що фізично приїхати у м. Запоріжжя за отриманням належної їй трудової книжки (де перебуває відділ кадрів відповідача) позивачка не має можливості, але має можливість отримати поштою свою трудову книжку, про що і просила у заяві. Окрім того, надала згоду про надсилання належної трудової книжки поштою. Вважає, що відповідач безпідставно відмовив їй у задоволенні заяви, тим самим не виконавши правомірні вимоги позивачки, діючі всупереч вимогам трудового законодавства зокрема Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Просить позов задовольнити.
У запереченнях на відповідь на відзив вх. № 6665 від 09.02.2026 вказує, що попри твердження представника позивача про відсутність наміру передавати трудову книжку третім особам, зміст заяви містить суперечливі відомості щодо фактичного отримувача поштового відправлення та контактних даних, що об`єктивно викликає сумніви у достовірності зазначених у ній обставин. Крім того, зазначає, що у своїх попередніх зверненнях позивачка посилалася на неможливість особистого отримання трудової книжки у зв`язку з перебуванням на тимчасово окупованій території України або за кордоном, тоді як у заяві від 03.01.2026 зазначено поштову адресу на території України ( АДРЕСА_2 ), що свідчить про відсутність послідовності у викладенні обставин її фактичного місця перебування. Вказує, що зазначені обставини у сукупності дають підстави вважати, що: 1) сторона позивача подає взаємовиключні відомості щодо місця перебування позивачки; 2) у заяві від 03.01.2026 фактично використано контактні дані представника позивача як кінцевого комунікаційного отримувача поштового відправлення; 3) існує ризик передачі оригіналу документа про трудову діяльність особам, повноваження яких на отримання такого документа належним чином не підтверджені. Просить відмовити у позові.
Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/267/26.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 23 травня 2022 року звільнена зі служби в поліції у відповідності до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з посади помічника чергового чергової частини відділення поліції № 2 Василівського районного управління поліції, на підставі наказу ГУНП від 23.05.2022 № 747 о/с. 
03 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із заявою згодою про надсилання належної їй трудової книжки на поштову адресу в Україні, у зв`язку з неможливістю отримати її особисто у м. Запоріжжя, у якій надала дозвіл на пересилання своєї трудової книжки поштою. Заява була підписана електронним підписом та направлена на офіційну електрону адресу відповідача по справі. 
Головне управління Національної поліції в Запорізькій області надало відповідь № 37662026 від 09.01.2026 року (78324) у якій відмовив у задоволенні означеної заяви щодо отримання трудової книжки поштою, вказавши що питання пересилання трудової книжки буде вирішувати у разі наявності інформації про прибуття заявниці ОСОБА_1 на підконтрольну Україні територію, питання видачі або надсилання поштовим зв`язком її трудової книжки буде розглядатись виключно у разі наявності інформації про залишення тимчасово окупованої території. 
Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернувся до суду із вказаним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі – Постанова № 301), а саме, пунктом 3 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільнені працівника трудова книжка видається йому під розпис в журналі обліку.
Згідно пункту 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. 
У відповідності до пункту 5 Постанови № 301 Міністерству праці, Міністерству юстиції, Міністерству соціального захисту населення разом із заінтересованими міністерствами та іншими підвідомчими Кабінетові Міністрів України органами державної виконавчої влади за участю профспілкових об`єднань постановлено у тримісячній термін розробити і затвердити Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. 
Таким чином, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що положення Інструкції №58 суперечать положенням Постанови № 301, оскільки таку Інструкцію прийнято саме на виконання положень Постанови № 301.
Поряд з цим, пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність.
Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 вищевказаної Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Сторонами не заперечується, що вони перебували у трудових відносинах як робітник та роботодавець, а трудова книжка позивача після звільнення залишилась у відповідача.
03.01.2026 позивачем засобами електронного зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису направлено заяву, в якій вона просила відповідача направити оригінал трудової книжки на наступну адресу: АДРЕСА_2 .
При цьому, у заяві позивачка просила надіслати трудову книжку саме на її ім`я, зазначивши, що несе відповідальність за її пересилання засобами поштового зв`язку.
Проте, у листі-відповіді відповідач вказав, що питання пересилання трудової книжки буде вирішувати у разі наявності інформації про прибуття заявниці ОСОБА_1 на підконтрольну Україні територію, питання видачі або надсилання поштовим зв`язком її трудової книжки буде розглядатись виключно у разі наявності інформації про залишення тимчасово окупованої території.
Суд наголошує, що вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначають, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 
Водночас, чинне законодавство, що регулює порядок видачі трудових книжок працівникам після звільнення, не покладає обов`язку на роботодавця пересвідчуватись у достовірності вказаної адреси відправлення, а робітник, який має намір отримати трудову книжку за допомогою засобів поштового зв`язку, не зобов`язаний підтверджувати будь-якими доказами своє місцезнаходження. Єдиною умовою для отримання робітником своєї трудової книжки після звільнення засобами поштового зв`язку є письмова згода із зазначенням адреси направлення.
Так, Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 №270 (зі змінами) затверджені Правила надання послуг поштового зв`язку, відповідно до підпункту 1 пункту 32 яких поштове відправлення, поштовий переказ супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні, якщо обов`язковість її надання (зазначення на поштовому відправленні) встановлена оператором поштового зв`язку: найменування адресата (одержувача) та відправника: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, якщо відомо - ім`я та прізвище адресата. На простих та реєстрованих поштових картках, листах (крім тих, що адресуються до запитання, до відділення) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата (за наявності) зазначаються повністю; номер абонента, за яким отримуються електронні комунікаційні послуги щодо мобільного або фіксованого зв`язку відправника та адресата (одержувача) (для реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, крім поштових карток, листів без оголошеної цінності, відправлень для сліпих).
Таким чином, у відповідача наявна можливість здійснити відправлення запитуваних документів на вказану позивачкою адресу із зазначенням мобільного номеру телефону.
Сукупність встановлених судом обставин дають підстави зробити висновок, що відповідач у порушення чинних вимог законодавства не здійснив направлення позивачу засобами поштового зв`язку на зазначену адресу оригіналу трудової книжки, що зумовлює суд зобов`язати відповідача здійснити направлення позивачу засобами поштового зв`язку трудову книжку на її ім`я на підставі її особистої заяви від 03.01.2026.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1064,96 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в надісланні трудової книжки, на підставі її особистої заяви від 03.01.2026.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, Україна, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Апухтіна Дмитра, будинок 29, код ЄДРПОУ 40108688) направити засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) трудову книжку на її ім`я на підставі її особистої заяви від 03.01.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, Україна, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Апухтіна Дмитра, будинок 29, код ЄДРПОУ 40108688) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20 березня 2026 року.

Суддя Л.Я. Максименко