Справа № 347/375/26
Провадження № 2/347/480/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі :
Головуючої – судді : Крилюк М.І., 
Секретаря : Лазорик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Встановив : 

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 лютого 1991 року між ними було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Вижньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1.
За час перебування в шлюбі в них народилось троє спільних дітей, які на час розгляду справи досягли повноліття. 
Позивач в поданій на розгляд суду позовній заяві вказує, що підставою для розірвання шлюбу стало те, що спільне життя між ними не склалось із-за різних поглядів на життя та відсутності взаєморозуміння. Вони спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин. Просить шлюб розірвати.
В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи слухати без його участі. Вимоги позову підтримує та просить задоволити.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоч про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.
При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач була повідомленою про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 23.03.2026 року про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: 
Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 СК України.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. 
Із оглянутих матеріалів справи вбачається, що сторони в справі зареєстрували шлюб 08 лютого 1991 року у виконавчому комітеті Вижньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб а.с.4.
Як вбачається із змісту позовної заяви позивачем зазначено що за час перебування в шлюбі в них народилось троє спільних дітей, які на час розгляду досягли повноліття. 
Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає, що між ними із відповідачкою втрачено почуття любові та взаєморозуміння, в них різні погляди на життя, що призвело до припинення їх спільного проживання. На даний час вони спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин а тому, вважає, що сім”я розпалась, шлюб носить формальний характер, надії на примирення немає. 
Позивач скористався даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачкою а остання до суду не подавала а ні відзиву на позовну заяву а ні інших клопотань чи заперечень проти задоволення позову.
Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.
Згідно ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами.
Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. 
Відповідачкою в справі не подавалось клопотань про відновлення їй дошлюбного прізвища а відтак доцільно їй при оформленні розірвання шлюбу, залишити існуюче прізвище « ОСОБА_3 » .
На підставі наведеного, ст. ст. 51, 56, 109 – 112 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України , суд , - 

в и р і ш и в :
Позов задоволити. 
Шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 08.02.1991 року у виконавчому комітеті Вижньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 – розірвати.
Відповідачці в справі ОСОБА_2 при реєстрації розірвання шлюбу залишити існуюче прізвище « ОСОБА_3 ».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк