Справа № 306/798/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 квітня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,
суддів - Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 листопада 2025 року, ухвалене головуючою суддею Жиганська Н.М., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:
У травні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 21.12.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового кредиту №0997340037. Згідно умов такого договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 гривень, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору.
Пропозиція на отримання 6 траншу згідно заявки-анкети №2628564601 від 16.02.2020 в рамках Договору про надання позики №0997340037 від 21.12.2019 підписано позичальницею 16.02.2020 електронним одноразовим цифровим підписом.
14.07.2021 було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором №0997340037 від 21.12.2019.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 згідно якого позивач отримав право вимоги за кредитним договором №0997340037 від 21.12.2019.
Загальний розмір заборгованості за Договором №0997340037 від 21.12.2019, що підлягає стягненню становить 85 673,68 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 4 519,94 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 81 153,74 грн.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 60 124,68 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 4 519,94 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 55 604,74 грн.
Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь 2 422,40 гривень сплаченого судового збору та 16 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 листопада 2025 року, позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором №0997340037 від 21 грудня 2019 року у розмірі 60 124,68 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить рішення змінити та зменшити розмір заборгованості, який підлягає стягненню до суми 7 250 гривень.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, невмотивованим.
Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.
Загальний строк дії Договору (36 місяців) не є строком на який надається позика, а є періодом, протягом якого позичальник може отримувати черговий транш в межах загальної суми встановленого кредитного ліміту. При цьому, строк користування кожним траншем встановлюється окремою пропозицією та становить 30 днів.
Отже, період правомірного користування кредитними коштами (6 транш) є строк 30 днів, а саме з 16 лютого 2020 року по 17 березня 2020 року, а тому саме сума 7 250 гривень підлягає стягненню за 30 днів користування кредитними коштами.
З урахуванням зазначеного просить також здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та таким, що не підлягає скасуванню.
Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Попередній орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем в суді апеляційної інстанції становить 10 000 гривень.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що 21.12.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір №0997340037, відповідно до якого ОСОБА_1 надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. З іншими умовами, які визначають порядок і умови надання ТОВ «Інфінанс» грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, правами та обов?язками сторін ОСОБА_1 ознайомилася до укладення договору, які є невід?ємною частиною договору (оферти та акцепту оферти). 
Відповідачу згенеровано та надіслано на вказаний нею мобільний номер телефону НОМЕР_1 одноразовий ідентифікатор 5v2q2r для підписання заявки на отримання кредитних коштів.
Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0997340037 від 21.12.2019, а також всі додатки до нього підписано відповідачкою одноразовим цифровим ідентифікатором 8f9ulz.
Пропозиція (оферта) на отримання 6 траншу згідно заявки-анкети №2628564601 від 16.02.2020 в рамках договору про надання позики №0997340037 від 21.12.2019 підписано ОСОБА_1 16.02.2020 електронним цифровим підписом, який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений відповідачем в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Інфінанс». Договір укладено дистанційно, в електронній формі в особистому кабінеті Оберлайтер А.О., шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої ТОВ «Інфінанс» перераховано грошові кошти. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами.
Згідно довідки iPay за №1980_25307105217 від 07.03.2025 стверджується, що 16.02.2020 було успішно перераховано кошти на суму 5 200 гривень на платіжну картку № НОМЕР_2 .
Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ «Інфінанс» заборгованість ОСОБА_1 станом на 14.07.2021 становить суму 42 261,08 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 4 519,94 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 37 741,14 гривень.
14.07.2021 було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором №0997340037 від 21.12.2019.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 згідно якого позивач отримав право вимоги за кредитним договором №0997340037 від 21.12.2019.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, позивач отримав від ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 в загальній сумі 85 673,68 гривень.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0997340037 (далі - Договір).
Даний Договір укладено шляхом заповнення відповідачкою анкети-заявки та підписання Договору сторонами.
Згідно п. 1.2. Договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору.
Мета отримання кредиту - для власних потреб (п. 1.3. Договору).
Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000,00 гривень (п. 1.5 Договору).
Максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості становить 1,75%.
Відповідно до п. 1.7. Договору, протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил.
З умов Договору вбачається, що протягом 36 місяців позичальниця може користуватися кредитними коштами шляхом отримання окремих траншів, які надаються на певний період.
Відповідно до розрахунку заборгованості доданого позивачем до матеріалів справи (а.с.12-22), ОСОБА_1 отримала 24.12.2019 перший транш у сумі 600 гривень, який 04.01.2020 погасила. Другий транш отримано позичальницею 06.01.2020 у сумі 1 500,00 гривень, який погашено 14.01.2020. Третій транш отримано відповідачкою 15.01.2020 у сумі 1 920,00 гривень, який повернуто 26.01.2020. Четвертий транш отримано 29.01.2020 у сумі 1 500,00 гривень та погашено 10.02.2020. П`ятий транш отримано Оберлайтер А.О. 16.02.2020 у сумі 5 200,00 гривень.
Відповідачка частково здійснювала погашення п`ятого траншу, про що свідчать внесені нею кошти: 22.02.2020 у сумі 0,01 гривень (пролонгація); 22.02.2020 у сумі 250,00 гривень; 24.02.2020 у сумі 0,01 гривень (пролонгація); 24.02.2020 у сумі 300,00 гривень; 26.02.2020 у сумі 0,01 гривень (пролонгація); 26.02.2020 у сумі 130,00 гривень; 27.02.2020 у сумі 0,01 гривень (пролонгація); 29.02.2020 у сумі 0,01 гривень (пролонгація). Загалом здійснено погашення на суму 680,06 гривень.
Частково погашаючи заборгованість відповідачка вчинила конклюдентні дії, тобто погодилась з істотними умовами Договору та підтвердила факт видачі та користування нею кредитних коштів.
Подальше нарахування кредитної заборгованості ТОВ «Інфінанс» здійснювало до 14.07.2021 та нараховано загальну заборгованість в розмірі 42 261,08 гривень.
Після отримання прав вимоги за договором відступлення прав вимоги №14-07/21 від 14.07.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» продовжило нарахування заборгованості, що підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком. З цього розрахунку вбачається, що за період з 14.07.2021 по 20.12.2022 новим кредитором здійснено нарахування на загальну суму 85 673,68 гривень.
Позивач, отримав право вимоги за Договором 10.01.2023, коли між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 відступлення прав вимоги.
У своїх доводах відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не заперечує факт отримання кредитних коштів та користування такими, а також не оспорює отримання права вимоги ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що строк Договору, який становить 36 місяців не є строком протягом якого кредитор має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, оскільки такий обмежується строком протягом якого здійснюється користування траншом, а такий становить 30 днів. Саме протягом цього строку кредитор може здійснювати нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з даними доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Згідно умов Договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців (3 роки) з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем (п. 1.2. Договору).
Сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 Договору або додатковими угодами між сторонами (тобто, понад 30 днів) зобов`язання за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом (траншем), при цьому, у випадку, якщо відсоткова ставка за користування кредитом, що встановлена відповідно до п. 1.15 цього Договору менша ніж 1,75% від суми кредиту (траншу) за кожен день користування кредитом (траншем), то правила нарахування процентів за відсотковою ставокю визначеною п. 1.15 Договору скасовуються та нарахування за понадстрокове користування кредитом здійснюється за ставкою 1,75% в день.
Сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).
Сontra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).
Таким чином, відповідач включаючи досить взаємовиключні та суперечливі положення в Договорі допустив двозначність, а тому враховуючи принцип Сontra proferentem (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), слід дійти до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. Саме із моменту закінчення строку користування п`ятим траншем, який закінчився зі спливом тридцятиденного строку слід припинити нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Строк дії Договору, який становить 36 місяців (3 роки) не дає право позивачу нараховувати відсотки за користування кредитними коштами протягом всього строку дії укладеного між сторонами Договору, оскільки сторони самі погодили між собою у п. 1.2. Договору, що остаточний термін повернення коштів є терміном наданого траншу, а тому саме за період наданого п`ятого траншу, який становить 30 календарних днів кредитор вправі нараховувати відсотки за користування коштами.
Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (справа № 444/9519/12), після спливу визначеного договором строку кредитування (30 днів) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (як плату за капітал) припиняється.
Той факт, що договір продовжує діяти «до повного виконання зобов`язань», не дає позивачу права нараховувати договірні проценти поза межами встановленого 30-денного строку позики. Будь-які нарахування після 17.03.2020 за своєю правовою природою є мірою цивільно-правової відповідальності, що регулюється виключно частиною другою статті 625 ЦК України (наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання п.п. 6.1-6.2), стягнення якої в силу імперативних приписів п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України прямо заборонено нормами законодавства, що діють у період воєнного стану.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів поза межами 30-денного строку кредитування підлягає зміні як таке, що ґрунтується на невірному тлумаченні норм матеріального права.
Апеляційний суд погоджується з позицією відповідачки з приводу проведення нарахування за період з 16.02.2020 по 17.03.2020. Згідно наданого розрахунку заборгованості сума відсотків нарахованих за 30 календарних днів становить: 5 200 (сума наданого траншу) х 1,75% (відсоток в день за користування коштами) = 91 х 30 (кількість днів протягом якого здійснюється нарахування) = 2 730 гривень.
Оскільки, відповідачкою частково погашено тіло кредиту та така становить суму 4 519,94 гривень, то разом з відсотками сума заборгованості складає 7 250 гривень.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу не спростовують вищезазначеного.
Тому, суму заборгованості за договором №0997340037 від 21.12.2019 підлягає зменшенню з суми 60 124,68 гривень на суму 7 250 гривень. Тобто, сума заборгованості, яка не підлягає задоволенню становить 52 874,68 гривень (60 124,68 - 7 250).
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, сума судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача та сума витрат на професійну правничу допомогу стягується відповідно до відсотку задоволених позовних вимог.
Так, судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги у розмірі 7 250 гривень, що становить 12,06% від заявлених вимог (7 250 / 60 124,68 х 100), а тому судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 292,14 гривень (2 422,40 х 12,06%). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то такі також слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» пропорційно задоволеного відсотку, що становить 1 929,60 гривень від заявлених у суді першої інстанції (16 000 х 12,06%).
Крім цього, з позивача на користь відповідачки слід стягнути судовий збір відповідно до відсотку задоволеної апеляційної скарги, який становить 87,94% (100 - 12,06), а тому судовий збір за подання апеляційної скарги, який слід стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 становить 2 810,02 гривень (3 195,39 х 87,94%).
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 листопада 2025 року підлягає зміні в частині заборгованості, а саме шляхом зменшення такої з суми 60 124,68 гривень на суму 7 250 гривень, а також підлягає зміні в частині судових витрат шляхом зменшення - судового збору з суми 2 422,40 гривень на суму 292,14 гривень, витрат на професійну правничу допомогу з суми 5 000,00 гривень на суму 1 929,60 гривень.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 листопада 2025 року, змінити виклавши абзаци два, три, чотири резолютивної частини зазначеного судового рішення в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРПОУ: 44276926, заборгованість за договором №0997340037 від 21 грудня 2019 року у розмірі 7 250,00 гривень та судові витрати у розмірі 292,14 гривень судового збору за подання позовної заяви та у розмірі 1 929,60 гривень за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.

У решті вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРПОУ: 44276926 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 810,02 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: