П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4212/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В. Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.03.2024 року № 143150021740; зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області, в якому позивач просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.03.2025 року № 143150021740 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 26 лютого 2025 року призначити, провести нарахування та виплатити пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до страхового стажу період роботи в колгоспі з 1988 року по 2001 року, а саме період роботи з 10.08.1988 року по 10.10.2001 року у колгоспі, стаж, (13 років 1 місяць 22 дні).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що їй відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачами не враховано періоди роботи з 10.08.1988 року по 01.10.2001 року у колгоспі «Радянська Україна» (СТОВ племзавод «Україна»), стаж 13 років 1 місяців 22 днів з причини того, що не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, відсутній запис про зміну назви господарства. Такі рішення відповідачів Позивач вважає протиправними.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.03.2025 року № 143150021740 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 1988 року по 2001 року, а саме період роботи з 10.08.1988 року по 10.10.2001 року у колгоспі «Радянська України» (СТОВ племзавод «Україна»).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) на користь ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у записі про прийняття на роботу ОСОБА_1 з 10.08.1988 значиться колгосп «Радянська Україна» Скадовської сільської ради Херсонської області, а при звільненні з роботи 01 жовтня 2001 року, наявна печатка з кодом ЄДРПОУ 03784172 СТОВ племзавод “Україна”. Водночас, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємство СТОВ племзавод “Україна” засноване 21.04.2000 року
Також вказано, що довідку про встановлений мінімум і вироблені людинодні за період роботи в колгоспі позивачем ні до органів Пенсійного фонду, ні до суду не надано, а тому для зарахування до стажу періоду роботи в колгоспі згідно трудової книжки законодавчих підстав немає, оскільки як визначено ст. 56 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Оскільки довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі період роботи в колгоспі «Радянська Україна» з 10.08.1988 року по 01.10.2001 відсутня, тому підстав для врахування даного періоду до стажу немає.
Крім того, на першій сторінці трудової книжки № 1567 від 22.02.1989 зазначено прізвище ОСОБА_2 (підпис власника трудової книжки взагалі відсутній), на титульному аркуші даної трудової книжки в порушення Інструкцій про порядок ведення трудових книжок, як за № 162 так і № 58 відсутній запис про зміну прізвища власника трудової книжки.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт також зазначив, що право на пенсію за вислугу років мають вихователі дошкільних навчальних закладів відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 № 909 (із змінами). Посада вихователя в колгоспі не відповідає вищезгаданому переліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2025 року позивач звернулася Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктом 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
07.03.2025 року за принципом екстериторіальності Головним управлінням в Івано-Франківській області розглянуто заяву Позивача від 26.02.2025 та додані до неї документи та прийнято рішення № 143150021740 про відмову в призначенні пенсії за вислугу, оскільки згідно з наданими документами страховий стаж Позивача становить 23 роки 04 місяці 16 днів, в тому числі стаж роботи по спеціальності - 12 років 05 місяців 11 днів (станом на 11.10.2017).
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 22.09.1989 до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі «Радянська Україна», далі СТОВ племзавод «Україна», з 10.08.1988 по 01.10.2001, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, відсутній запис про зміну назви господарства.
Не погоджуючись з наданою відмовою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, а тому прийшов до висновку про протиправність незарахування відповідного періоду до страхового стажу позивача.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що позовна вимога про зобов`язання призначити, провести нарахування та виплатити пенсію задоволенню не підлягає, оскільки зобов`язання відповідача-2 зарахувати до стажу спірний період та повторно розглянути заяву про призначення пенсії є достатнім способом захисту порушеного права позивача, оскільки призначення та нарахування пенсії є дискреційними повноваженнями органів ПФУ, суд не має повноважень визначати всі необхідні умови для призначення пенсії, у тому числі обраховувати необхідний страховий стаж, та зобов`язувати органи ПФУ призначити пенсію.
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який набрав законної сили з 01.01.2004 року.
Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
З огляду на це, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцією Про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція №58)
Пунктом 1.1 Інструкції №58 також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічна за змістом норма містилась у п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, яка діяла в Україні станом на дату заповнення трудової книжки позивача 22.02.1989 р.
Згідно статті 62 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.
Відповідачем не врахований страховий стаж позивача за період з 10.08.1988 по 01.10.2001 у колгоспі, проте не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Зазначена стаття не вимагає надання саме довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі.
Разом з цим, зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 №1567 від 22.02.1989 року, копія якої міститься у матеріалах справи, судом встановлено, що з 10.08.1988 року по 01.10.2001 року Позивач працювала у колгоспі “Радянська Україна”, СТОВ племзавод “Україна”, на сторінках трудової книжки № 2-3 вказано кількість пророблених людиноднів на рік та встановлений мінімум трудоднів на рік. Дані записи зроблені спеціально уповноваженою особою колгоспу та посвідчені її підписом та печаткою колгоспу.
З відомостей, зазначених в трудовій книжці, вбачається, що в деякі роки позивач виконував (перевиконував) встановлений колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, а в деякі роки кількість днів роботи позивача була меншою за встановлений мінімум.
Проте, Пенсійним органом даним записам оцінка не надавалась, на їх підставі страховий стаж позивача не підраховувався та не враховувався при прийнятті рішення.
Вищенаведене свідчить про необґрунтованість та, відповідно, протиправність оскаржуваного рішення.
Щодо не зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду роботи позивача у зв`язку із відсутністю запису про зміну назви господарства, суд апеляційної інстанції зазначає, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58.
Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на наведені норми права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, не повинен контролювати роботодавця щодо правил її заповнення. У свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Також Верховний Суд у постановах: від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Щодо доводів відповідача про те, що на першій сторінці трудової книжки зазначено прізвище ОСОБА_2 , підпис власника трудової книжки взагалі відсутній, на титульному аркуші даної трудової відсутній запис про зміну прізвища власника трудової книжки, колегія суддів повторно зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, не повинен контролювати роботодавця щодо правил її заповнення. У свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Доводи апелянта про те, що право на пенсію за вислугу років мають вихователі дошкільних навчальних закладів відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 № 909 (із змінами), а посада вихователя в колгоспі не відповідає вищезгаданому переліку, спростовується тим, що відповідно до розділу 1 «Освіта» Переліку № 909, дошкільні навчальні заклади містить такий перелік посад: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти; вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи. 
До того ж, визначальним є не відомча належність закладу, в якому працювала позивач, а займана посада та характер виконуваної роботи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків першої інстанції не спростовують, усім доводам надано належну правову оцінку в мотивувальній частині рішення, а тому рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України 
Повний текст постанови складено та підписано 03 березня 2026 року. 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова