Справа № 127/2933/26 
Провадження № 33/801/283/2026
Категорія: 331 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
17 березня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника – адвоката Острика Сергія Олексійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 185 КпАП України, 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
встановив:
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене статтею 185 КпАП України й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень в дохід держави. 
Суд першої інстанції визнав встановленим, що 25.01.2026 о 02:05 год в м. Вінниця по вул. Соборній ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі працівника поліції при виконанні останнім своїх службових обов`язків, а саме відмовився покинути свій транспортний засіб.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за статтею 185 КпАП України.
Не погодившись із постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Острик С.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить її скасувати та закрити провадження у справі. 
В доводах апеляційної скарги зазначає про те, що суд в порушення вимог статті 268 КпАП України розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , не маючи при цьому доказів завчасного отримання ним судової повістки, як передбачено статтею 272-2 КпАП України.
Крім того вважає, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП України, оскільки вимоги працівників поліції на момент їх оголошення не були законними. Так, на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 вимога працівників поліції полягала не лише у формальному значенні «вийти з машини», а фактично в обов`язку вийти та прослідувати разом з ними до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте чинне законодавство не покладає на працівників поліції обов`язку чи повноваження доставляти особу до ТЦК та СП, за винятком складання протоколу про адміністративне право рушення і лише за наявності належного звернення та передбачених законом підстав. 
При цьому зауважує, що ОСОБА_1 коректно відмовив негайно виконати цю вимогу, після чого був складений протокол.
В судове засідання ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи не з`явився, його захисник адвокат Острик С.О. просив розглядати справу в його відсутність, що не суперечить вимогам статті 294 КпАП України. 
Захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених в ній, та просив задовольнити. 
Апеляційний суд згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з огляду на таке.
Відповідно до статті 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Частиною 3 статті 268 КпАП України передбачений виключний перелік статей при розгляді справ, за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Зокрема, присутність при розгляді справи осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності за статтею 185 КпАП України, є обов`язковою. 
Статтею 277-2 КпАП України передбачено, що повістка, у якій зазначаються дата і місце розгляду справи, вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не пізніше, ніж за 3 доби до дня розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка, яка була скерована ОСОБА_1 повернулася без вручення, у зв`язку із тим, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 8-9), не була вручена особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, окрім того з матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції не вжито жодних інших заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
Так, із доданих до апеляційної скарги скріншотів із застосунку «Дія» встановлено, що судова повістка надійшла ОСОБА_1 21 лютого 2026 року, тобто через три дні після призначеного судового засідання.
Скріншоти електронного листування є різновидом електронних (цифрових) доказів, які можуть оцінюватися судом нарівні з іншими доказами з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності в сукупності з іншими матеріалами справи. Відсутність технічних метаданих або окремого засвідчення сама по собі не свідчить про недопустимість такого доказу, якщо його зміст узгоджується з іншими доказами, а сторона захисту не надала переконливих даних щодо його фальсифікації чи штучного створення.
У зв`язку із чим заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апелянта про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.
Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Суд цих вимог закону при розгляді даної справи не дотримався, оскільки розглянув справу щодо ОСОБА_1 , участь якого була обов`язковою, у його відсутність.
За таких обставин, постанова судді не може вважатися законною та підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена з істотним порушенням прав особи, яка притягується до відповідальності.
Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП України, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд першої інстанції обґрунтував свій висновок щодо винуватості ОСОБА_1 за статтею 185 КпАП України протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18№216975 від 25.01.2026 та рапортом працівника патрульної поліції.
Однак при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та прийняв рішення про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП України.
Диспозицією статті 185 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.
Відповідно до статті 185 КпАП України злісна непокора повинна проявлятись у відмові від виконання законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова особи проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.
Об`єкт правопорушення - суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, та суспільні відносини у сфері державного управління.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Правопорушення, передбачене статтею 185 КпАП України обов`язково передбачає наявність правомірної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, - мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути і відображені, які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків та пред`явлення ним правопорушнику відповідного посвідчення, яке саме правопорушення законно вимагав припинити поліцейський, який поліцейський висував таку вимогу, його прізвище, ім`я та по-батькові, посада.
Основні права працівника поліції встановлено у розділах IV «Повноваження поліції», V «Поліцейські заходи» Закону України «Про національну поліцію». Так, поліція здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 216975 від 25 січня 2026 року зазначено, що 25.01.2026 о 02:05 год в м. Вінниця по вул. Соборній ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі працівника поліції при виконанні останнім своїх службових обов`язків, а саме відмовився покинути свій транспортний засіб (а.с. 1).
У справі також міститься рапорт інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Єременюка А., в якому вказано, що під час несення служби в складі наряду «Юнкер – 102» під час перевірки документів у ОСОБА_1 було встановлено, що останній перебуває у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки порушив законодавство про мобілізацію та підлягає доставленню до ТЦК для складання протоколу за статтею 210 КУпАП. Під час спілкування з ОСОБА_1 останній зачинився у власному транспортному засобі та покидати його відмовився у категоричній формі (а.с. 2). 
Водночас на переконання апеляційного суду, в даній справі не встановлено беззаперечних обставин, які б безумовно підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
У вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення, а також у рапорті працівника поліції вказано, що ОСОБА_1 відмовився на вимогу працівника поліції покинути транспортний засіб. 
При цьому суд звертає увагу, що дані обставини не були зафіксовані відеозйомкою чи показами свідків, залучення яких у такому випадку є обов`язковим.
Більше того, в протоколі зазначається про фіксацію події на портативні відеореєстратори, проте відеозапис до матеріалів справи не доданий, а апеляційний суд позбавлений можливості витребувати будь-які докази.
Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення і рапорт працівника поліції самі по собі не можуть бути визнані достатніми доказами винуватості особи у справі у розумінні статті 251 КпАП України оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказом, а обставини, викладені в них, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з цим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці в сукупності з усіма наявними доказами.
Відповідно до вимог статті 283 КпАП України у постанові місцевого суду мають бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, встановлені на підставі даних протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків та інших осіб, пояснення яких можуть сприяти встановленню істини у справі, тощо.
У даній справі суд першої інстанції не вжив усіх заходів для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення даної справи, і не надав належної оцінки наявним у справі доказам, а тому оскаржувану постанову не можна вважати законною та обґрунтованою.
За змістом статті 62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Відповідно до п. 1 статті 247 КпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 8 статті 294 КпАП України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у цій справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 статті 247 КпАП України за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення у його діях.
Керуючись статтею 247 КпАП України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу захисника – адвоката Острика Сергія Олексійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2026 року скасувати, а справу № 127/2933/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 185 КпАП України закрити на підставі п. 1 ч. 1 статті 247 КпАП України - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя           І.М. Стадник