Справа № 473/866/26
П О С Т А Н О В А
іменем України
"12" березня 2026 р.       місто Вознесенськ
Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Нікітченко М.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неповнолітній на момент вчинення правопорушення), проживає за адресою АДРЕСА_1 

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №599069 від 23.02.2026 року зазначено, що: «23.02.2026 року 15:40 год. м.Вознесенськ вул.Київська 286 водій, керуючи т/з ВАЗ 217030 НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рухатись зі швидкістю не більше ніж 50 км/год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 29 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС8349. Подія реєструвалася на нагрудний відеореєстратор 433009 470989».
Посадовою особою поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані, як порушення п.12.4 ПДР України та за ч.1 ст.122 КУпАП.
ОСОБА_1 до суду не з`явився, надав заяву, в якій просив слухати справу без його участі.
При вирішенні справи стосовно ОСОБА_1 суд враховує наступне.
Відповідно до ст.221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, підвідомчі судам.
Як встановлено із даних про особу ОСОБА_1 в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на момент події, яка в ньому зазначена, ОСОБА_1 був неповнолітнім.
Ст.12 КУпАП передбачено, що адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.
У цій справі відсутні докази про залучення законного представника неповнолітнього  ОСОБА_1 з дотриманням вимог ст.270 КУпАП.
Так адміністративна відповідальність за вчинення правопорушень, передбачених статтями 121-127 КУпАП, настає з шістнадцятирічного віку. 
Ст.122 ч.1 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Окрім протоколу ЕПР1 №599069 від 23.02.2026 року було оглянуто відеозапис, наданий поліцією, з якого встановлено, що  ОСОБА_1 після зупинки за перевищення швидкості повідомив поліції, що йому ще немає 18 років та що він не має посвідчення водія, проте навчається. Поліцейський питає де батьки, той говорить дома, тут, проте на відео законні представники відсутні та їх права їм не розяснено. Законні представники поліцією не залучені та неповнолітній опитується поліцейськими в їх відсутності. Не розяснено неповнолітньому й право на обовязкову участь захисника. Проте поліцейські оформлюють матеріали на водія.
Разом із тим правоохоронці під час складання протоколів про адміністративні правопорушення не ознайомили неповнолітнього  ОСОБА_1 зі спеціальним правом, визначеним у статті 270 КУпАП, відповідно до якої його інтереси мають право представляти законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).
Також згідно з ч.2 ст.33 Закону України від 2 липня 2015 року
№ 580-VIII «Про Національну поліцію» проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.
Отже судом встановлено, що працівниками поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення було істотно порушено право неповнолітнього ОСОБА_1 на захист. 
Установивши, що спілкуються з неповнолітнім, поліцейські були зобов`язані забезпечити прибуття на місце події законного представника, однак у порушення вимог ст.270 КУпАП, ч.2 ст.33 Закону України «Про Національну поліцію» цього не зробили».
Позаяк докази у справі здобуті з порушенням права на захист неповнолітнього, - докази отримані в такий спосіб є недопустимими. 
Згідно вимог ст.252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Суд оцінює сукупність доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності.
Відповідно до ч.1 ст.270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).
Згідно з вимогами п.7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.
Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, насамперед увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відтак забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь-якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.
При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника незалежно від наявності про це клопотання неповнолітнього.
Уповноважені особи (автори протоколів про адміністративні правопорушення) не переконалась у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушень, вчинення яких йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків, законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного, так і міжнародного, зокрема, Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення..
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протоколи про адміністративні правопорушення, які є основним процесуальним документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимими доказами, що тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частиною 1 ст.7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Отже, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за відсутності допустимих доказів обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме через порушення права на захист неповнолітнього обвинуваченого, - не доведена, тому провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП).
Керуючись ст.ст.122 ч.1, п.1 ч.1 ст.247, 283-285 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Копію постанови надіслати  ОСОБА_1 ,оскільки розгляд справи відбувся в його відсутності.
Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня вручення постанови особі, що притягується до відповідальності.

Суддя Н.Б.Зубар