Справа № 190/2661/25
Провадження №1-кп/190/64/26
ЄРДР № 12025046550000102

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року м. П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області 
в складі головуючого судді   ОСОБА_1 ,
за участю секретаря    ОСОБА_2 ,
прокурора     ОСОБА_3 , 
обвинуваченого    ОСОБА_4 ,
захисника     ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки кримінальне провадження по обвинуваченню 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долинське П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працює, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 357 КК України,

в с т а н о в и в:

29 листопада 2025 року у першій половині дня, ОСОБА_4 перебував поблизу кіоску, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
У зазначений час у нього виник умисел, спрямований на незаконне проникнення до кіоску, право користування яким має ОСОБА_6 , яка офіційно орендує вказаний кіоск у його власниці ОСОБА_7 , на підставі укладеного між ними договору оренди.
Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_4 цього ж дня, у першій половині дня, перебуваючи за вказаною адресою, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, якою гарантується недоторканність житла чи іншого володіння особи, ст. 12 Загальної декларації прав людини та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, не маючи передбачених законом підстав та дозволу фактичного володільця ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 умисно підійшов до фасадної частини кіоску та підняв із землі камінь, який використав як знаряддя для пошкодження віконної конструкції. Утримуючи камінь у руці, він наніс ним кілька прицільних ударів по склу, внаслідок чого скло розбилося, а його уламки впали як усередину, так і назовні кіоску, утворивши отвір достатній для доступу до дверної ручки.
Після цього він, просунувши руку крізь пошкоджений отвір, відчинив вхідні двері, незаконно отримавши доступ до приміщення. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_4 проник всередину кіоску, переступивши через уламки скла, після чого переміщався приміщенням, порушивши побутову обстановку, після чого покинув приміщення через вхідні двері.
Крім цього, 12 грудня 2025 року о 15:00 год. ОСОБА_4 , знаходився в приміщенні кухні домоволодіння потерпілої ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього раптово виник прямий умисел на таємне викрадення банківської картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я потерпілої ОСОБА_8 ..
Реалізуючи свій умисел на викрадення офіційного документа, ОСОБА_4 цього ж дня, приблизно о 15 год. 15 хв., продовжуючи знаходитись у зазначеному домоволодінні, розташованому за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу знаходячись в приміщенні кухні, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_8 за його діями не спостерігає, таємно від оточуючих, викрав банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , розташовану на мікрохвильовій печі, яка згідно ст.1 Закону України "Про інформацію", п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст.15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, що надає її власнику можливість безготівкової оплати товарів або послуг, а також отримання готівкових коштів у відділеннях банків та банкоматах, також містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального засобу, для подальшого заволодіння за допомогою вказаної картки, грошовими коштами потерпілого, що зберігались на його банківському рахунку.
Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння події зник, залишивши собі викрадену банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 та розпорядився нею на власний розсуд, а саме: наступного дня, тобто 13 грудня 2025 року приблизно о 08 год. 50 хв., використав з вказаної картки 900 грн., здійснивши покупку товару у магазині «Обувачка», розташованому за адресою: вул. Межова, 87, м. П`ятихатки, Кам`янського району, Дніпропетровської області.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України – як незаконне проникнення до іншого володіння особи та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України – як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.
22 грудня 2025 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 357 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Також, при укладенні угоди між сторонами, останні погодилися на призначення покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточно ОСОБА_4 покарання у вигляді двох років обмеження волі, пропонують на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з іспитовим строком та встановленими обмеженнями на підставі ст. 76 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила КПК та КК України, а тому просив суд затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєнні кримінальних проступків повністю визнав, а також зазначив, що він розуміє надані йому законом права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення угоди про визнання винуватості згідно ч. 2 ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні останньої.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між його підзахисним та прокурором, на умовах, визначених у ній.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 надали письмову згоду прокурору на укладення між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості та просили затвердити угоду про визнання винуватості, крім того подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, який просив затвердити угоду про визнання винуватості, розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди відбулося добровільно, умови, які б ускладнювали виконання угоди обвинуваченим, не встановлено. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є також добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений визнав себе винним, віднесено до категорії кримінальних проступків, унаслідок вчинених обвинуваченим злочинів шкода завдана потерпілим, які надали письмову згоду прокурору на укладення угоди.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд 

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 22 грудня 2025 року між прокурором П`ятихатського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4  визнати винуватим у пред"явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання: 
- за ч. 1 ст. 162 КК України – ДВА роки обмеження волі; 
- за ч. 1 ст. 357 КК України – ОДИН рік ШІСТЬ місяців обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити  ОСОБА_4 ДВА роки обмеження волі. 
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку ОДИН рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов"язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в П"ятихатський районний суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя         ОСОБА_1