КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2026 року Київ справа №640/11547/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГЕОКОМ» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування постанови, -
встановив:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГЕОКОМ» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому позивач просить суд:
- скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області № 3-1006/6/1010-922/02 від 10.06.2019 про накладення на ТОВ «ІНТЕРГЕОКОМ» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 57 630 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами справи. 
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГЕОКОМ» задоволено. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 про повернення позовної заяви скасовано, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
16.03.2024 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.03.2024 справа розподілена судді Горобцовій Я.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Свої вимоги позивач мотивує безпідставністю оскаржуваного рішення з огляду на те, що позивач не є суб`єктом містобудування.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на правомірності своїх дій у межах спірних правовідносин.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою ДАБІ у Київській області №3- 1006/6/1010-922/02 від 10.06.2019 накладено штрафна позивача за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Вказана постанова складена відповідачем за результатами недопущення осадових осіб державного архітектурно - будівельного контролю до проведення позапланової перевірки на об`єкті, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада, кадастровий номер 3222484800:03:008:5002.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови від 10.06.2019, Департаментом державного архітектурно-будівельної інспекції в Київській області ТОВ «ІНТЕРГЕОКОМ» було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальністю за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальністю за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій - у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В свою чергу, згідно зі ст. 1 Закону України «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.
Отже, суб`єктом містобудування може бути орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, юридична особа або фізична особа - підприємець, підприємство, установа, організація, громадянин, об`єднання громадян, який здійснює цілеспрямовану діяльність по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «ІНТЕРГЕОКОМ» таким суб`єктом не є, а лише є орендарем авто-заправного комплексу, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада, кадастровий номер 3222484800:03:008:5002 та використовує вказаний майновий комплекс у своїй господарській діяльності на підставі відповідного Договору оренди, укладеного із іншим суб`єктом господарювання - власником цього комплексу ТОВ «Айрен Дейл» (договір оренди № 20 від 28.11.2018).
Відповідач же приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивач є замовником відповідного будівництва АЗС, що розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 3222484800:03:008:5002, як це вбачається, зокрема, з наказу від 14.05.2019 № 122П про проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва. 
Між тим, матеріали справи не містять доказів набуття позивачем статусу замовника будівництва вказаного АЗС. На виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем на надано доказів, які б підтверджували вказані обставини.
Відповідно, суд доходить висновку, що позивач у межах спірних правовідносин не міг бути притягнутим до відповідальності на підставі п. 2 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальністю за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», оскільки він не є суб`єктом містобудування на об`єкті будівництва АЗС, що розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 3222484800:03:008:5002.
Таким чином, оскаржуване рішення прийнято протиправно, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог про його скасування.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -
в и р і ш и в:

Адміністративний позов – задовольнити повністю.
Скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області № 3-1006/6/1010-922/02 від 10.06.2019.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; код ЄДРПОУ 37471912) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГЕОКОМ» (02125, м. Київ, пр-т Визволителів, буд. 3, офіс 6; код ЄДРПОУ 42447221) понесені останнім судові витрати у розмірі 1 921, 00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова 

Горобцова Я.В.