ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6359/25
12 березня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Подлісної І.М. 
за участю:
секретаря судового засідання Щепанюк Ю.Ю.
представник позивача Мартинюк З.І.
представник позивача Куліковська Л.Б.
представник відповідача Кузнецова М.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Теребовлянської окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області до Микулинецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася Теребовлянська окружна прокуратура Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області з адміністративним позовом до Микулинецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Микулинецької селищної ради, що полягає у неліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ у с. Конопківка за координатами: 49.3919503,25.5838199, 49.3908701,25.5835047, 49.3892914,25.5850067 та у с. Варваринці за координатами: 49.3493483,25.63515883;
- зобов`язати Микулинецьку селищну раду ліквідувати несанкціоновані сміттєзвалища у с. Конопківка за координатами: 49.3919503,25.5838199, 49.3908701,25.5835047, 49.3892914,25.5850067 та у с. Варваринці за координатами: 49.3493483,25.63515883.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що За результатами перевірки голові Микулинецької селищної ради 12.05.2025 скеровано вимогу щодо приведення у відповідність із законодавством, а саме вжити заходів по ліквідації засмічення (ліквідувати сміттєзвалища відповідно до акту перевірки №17 від 08.05.2025) до 08.08.2025.
Крім цього, на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області №109 від 09.06.2025 проведено позапланову перевірку проведено позапланову перевірку Микулинецької селищної ради з приводу фактів викладених у зверненні ОСОБА_1 №Д-19 від 12.05.2025, №22 від 19.05.2025, №Д-21 від 14.05.2025 та виконання вимоги від 03.12.2024.
Відповідно до акту №23 від 10.06.2025, встановлено що п. № 1 Вимоги від 03.12.2024 № 1/2-2-11-3622 виконано частково, а саме 1) на земельній ділянці з координатами 49.3919503,25.5838199 будівельні та побутові відходи розміщені у с. Конопківка у відпрацьованому кар`єрі ( 25 х 6) об`єм 100 м3 , площа становить 150 м2, 2) на земельній ділянці з координатами 49.3908701,25.5835047 будівельні та побутові відходи розміщені у с. Конопківка у відпрацьованому кар`єрі (32 х 5 ) об`єм 80 м3, площа становить 160 м2, 3) на земельній ділянці з координатами 49.3892914,25.5850067 будівельні та побутові відходи розміщені у с. Конопківка у відпрацьованому кар`єрі (20 х 3, 10 х 6, 15 х 5, 16 х 4, 3 х 3) об`єм 200 м3 , площа становить 268 м2, 4) на земельній ділянці з координатами 49.3265365,25.5788987 біля с. Бернадівка сміттєзвалище ліквідовано, 5) на земельній ділянці з координатами 49.3493483,25.63515883 будівельні та побутові відходи розміщені у с. Варваринці на території відпрацьованому кар`єра на площі (18 + 6 + 15), об`єм (3,6 +0,6 + 2,2), площа становить 39 м2, об`єм 6,4 м3.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №007859 від 10.06.2025 та постанови №12 від 10.06.2025 Микулинецького селищного голову притягнуто до адміністративної відповідальності за 188-5 КУпАП (невиконання вимоги). Штраф в розмірі 340 грн сплачено 26.11.2024.
З листа Державної екологічної інспекції у Тернопільській області №8-05-2935 від 08.10.2025 вбачається, що вимоги щодо ліквідації засмічення земель не виконано в повному обсязі.
Вказане підтверджує, що Микулинецькою селищною радою заходи до ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ не вживались, що беззаперечно порушує інтереси держави в екологічній сфері, у зв`язку із цим прокурор в інтересах держави звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 07.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 07.11.2025 Микулинецька селищна рада отримала 08.11.2025, що підтверджується повідомленням про доставку електронного листа.
Відповідач у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) та станом на 24.11.2025 відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог. Клопотань про продовження процесуального строку також до суду не надходило. 
Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 08.01.2026 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.
Ухвалою суду від 08.01.2026 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 04.02.2026 о 11:00 год.
Представником відповідача надіслано через систему "Електронний суд" додаткові пояснення у справі, де зазначено, що Микулинецька селищна рада в свою чергу зверталася до Теребовлянського окружної прокуратури Тернопільської області, надавала відомості, що останній невідомо ким було здійснено засмічення та направляла матеріали для вжиття заходів реагування відповідно до ст.214 Кримінального процесуального кодексу України та притягнення винних осіб до відповідальності.
Проте, Теребовлянська окружна прокуратура по теперішній час не врахувала дані обставини та, незважаючи на вимогу Відповідача проінформувати щодо виявлення причетних осіб до засмічення ділянок, так і не повідомила.
У позовній заяві від 04.11.2025 відсутні відомості, які б встановлювали, що Теребовлянською окружною прокуратурою та Держаною екологічною інспекцією у Тернопільській області вчинялися дій з встановлення власника відходів. 
Таким чином, задля встановлення «обов`язку з ліквідації» відходів на території населеного пункту, що розташований в межах Микулинецької об`єднаної територіальної громади, перш за все варто встановити власника відходів, оскільки встановлення останнього впливає на правові наслідки.
Враховуючи відсутність доказів із встановлення власника, зобов`язання з ліквідації сміттєзвалищ Микулинецькою селищною радою є безпідставним та незаконним.
Ухвалою суду від 04.02.2026 відкладено розгляд справи на 24.02.2026 о 10:45 год.
Ухвалою суду від 24.02.2026, постановленою в судовому засіданні, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) оголошено перерву до 12.03.2026 о 11:00 год.
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, просив у його задоволенні відмовити повністю.
Заслухавши сторін, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
Встановлено, що на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області від 12.09.2024 №137 проведено позапланову перевірку Микулинецької селищної ради з приводу фактів викладених у зверненні ОСОБА_1 №4 ГЛ від 03.09.2024.
Відповідно до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №30 від 13.09.2025, перевіркою підтверджено факти наведені у зверненні ОСОБА_1 , а саме встановлено, що будівельні та побутові відходи розміщені у селі Конопківка, у відпрацьованому кар`єрі на земельній ділянці:
- за координатами 49.3919503,25.5838199. Розмір засмічення становить 20x30м, середня висота складування 0,5м. Площа засмічення становить 600 м2.
- за координатами 49.3908701,25.5835047. Розмір засмічення становить 33x15м, 8x20м. 17x10м., середня висота складування 0,4м. Площа засмічення становить 495 м2,160 м2,170 м2.
- за координатами 49.3892914,25.5850067. Розмір засмічення становить 57x15м, середня висота складування 0,5м. Площа засмічення становить 855 м2.
Будівельні та побутові відходи розміщені у селі Бернадівка, поблизу ферми в кінці села по вул. Центральній, за координатами 49.3265365,25.5788987. Розмір засмічення становить 23x1 м, середня висота складування 0,3м. Площа засмічення становить 230 м2.
Будівельні та побутові відходи розміщені у селі Варваринці на території відпрацьованого кар`єру на земельній ділянці за координатами 49.3493483,25.63515883. Розмір засмічення становить 10x15м, 15x12 середня висота складування 0,4м. Площа засмічення становить 150м2, 180 м2.
За результатами перевірки голові Микулинецької селищної ради 13.09.2024 скеровано вимогу щодо приведення у відповідність із законодавством, а саме вжити заходів по ліквідації засмічення (ліквідувати сміттєзвалища відповідно до акту перевірки №30 від 13.09.2024) до 13.11.2024.
На підставі наказу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області №180 від 12.09.2024 проведено позапланову перевірку щодо виконання вимоги від 13.09.2024.
Відповідно до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №42 від 28.11.2024 пункт 1 вимоги від 13.09.2024 Микулинецькою селищною радою виконано частково, а саме сміттєзвалища:
- будівельні та побутові відходи розміщені у с. Конопківка, у відпрацьованому кар`єрі на земельній ділянці за координатами 49.3919503, 25.5838199 - сміттєзвалище ліквідоване частково. Розмір засмічення становить 20м х 20м, середня висота складування 0,5 м. Площа засмічення становить 400 м2.
- за координатами 49.3908701,25.5835047 - сміттєзвалище ліквідоване частково. Розмір засмічення становить 7 м х 30 м, середня висота складування 0,4 м, площа засмічення становить 210 м2.
- за координатами 49.3892914, 25.5850067 - сміттєзвалище ліквідоване частково Розмір засмічення становить 60 м х 5 м, середня висота складування 0,5 м, площа засмічення становить 300 м2.
- будівельні та побутові відходи розміщені у селі Бернадівка, поблизу ферми в кінці села по вул. Центральній, за координатами 49.3265365,25.5788987 - сміттєзвалище ліквідоване частково. Розмір засмічення становить 3 м х 15 м, середня висота складування 0,3м. Площа засмічення становить 45 м2.
- будівельні та побутові відходи розміщені у селі Варваринці на території відпрацьованого кар`єру на земельній ділянці за координатами 49.3493483,25.63515883 - сміттєзвалище ліквідоване частково. Розмір засмічення становить 10м х 15м., середня висота складування 0,4м. Площа засмічення становить 150 м2.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №007676 від 26.11.2024 та постанови №31 від 26.11.2024 Микулинецького селищного голову притягнуто до адміністративної відповідальності за 188-5 КУпАП (невиконання вимоги). Штраф в розмірі 340 грн. сплачено 26.11.2024.
Голові Микулинецької селищної ради 03.12.2024 скеровано вимогу щодо приведення у відповідність із законодавством, а саме вжити заходів по ліквідації засмічення (ліквідувати сміттєзвалища відповідно до акту перевірки №42 від 28.11.2024) до 09.05.2025.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №007680 від 27.01.2025 та постанови №31 від 29.01.2025 Микулинецького селищного голову притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 52 КУпАП. Штраф в розмірі 850 грн сплачено 03.02.2025.
Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища проведено розрахунки збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення земельних ділянок на загальну суму 96 938,71. Відповідно до платіжних інструкцій №177 та №178 від 19.03.2025 збитки Микулинецькою селищною радою сплачено.
На підставі наказу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області №78 від 06.05.2025 проведено позапланову перевірку проведено позапланову перевірку Микулинецької селищної ради з приводу фактів викладених у зверненні №1 ГЛ від 28.04.2025 ОСОБА_1 .
Відповідно до акту №17 від 08.05.2025, на земельній ділянці з координатами 49.3906440,25.583702 біля с. Конопівка встановлено факт засмічення земельної ділянки загальною площею 26 м2, об`ємом 13 м3 (будівельні та побутові відходи) та на земельній ділянці з координатами 49.326411,25.578547 біля с. Бернадівка встановлено факт засмічення земельної ділянки загальною площею 30м2, об`ємом 12м3 (будівельні відходи).
За результатами перевірки голові Микулинецької селищної ради 12.05.2025 скеровано вимогу щодо приведення у відповідність із законодавством, а саме вжити заходів по ліквідації засмічення (ліквідувати сміттєзвалища відповідно до акту перевірки №17 від 08.05.2025) до 08.08.2025.
Крім цього, на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області №109 від 09.06.2025 проведено позапланову перевірку проведено позапланову перевірку Микулинецької селищної ради з приводу фактів викладених у зверненні ОСОБА_1 №Д-19 від 12.05.2025, №22 від 19.05.2025, №Д-21 від 14.05.2025 та виконання вимоги від 03.12.2024.
Відповідно до акту №23 від 10.06.2025, встановлено що п. № 1 Вимоги від 03.12.2024 № 1/2-2-11-3622 виконано частково, а саме 1) на земельній ділянці з координатами 49.3919503,25.5838199 будівельні та побутові відходи розміщені у с. Конопківка у відпрацьованому кар`єрі ( 25 х 6) об`єм 100 м3 , площа становить 150 м2, 2) на земельній ділянці з координатами 49.3908701,25.5835047 будівельні та побутові відходи розміщені у с. Конопківка у відпрацьованому кар`єрі (32 х 5 ) об`єм 80 м3, площа становить 160 м2, 3) на земельній ділянці з координатами 49.3892914,25.5850067 будівельні та побутові відходи розміщені у с. Конопківка у відпрацьованому кар`єрі (20 х 3, 10 х 6, 15 х 5, 16 х 4, 3 х 3) об`єм 200 м3, площа становить 268 м2, 4) на земельній ділянці з координатами 49.3265365,25.5788987 біля с. Бернадівка сміттєзвалище ліквідовано, 5) на земельній ділянці з координатами 49.3493483,25.63515883 будівельні та побутові відходи розміщені у с. Варваринці на території відпрацьованому кар`єра на площі (18 + 6 + 15), об`єм (3,6 +0,6 + 2,2), площа становить 39 м2, об`єм 6,4 м3.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №007859 від 10.06.2025 та постанови №12 від 10.06.2025 Микулинецького селищного голову притягнуто до адміністративної відповідальності за 188-5 КУпАП (невиконання вимоги). Штраф в розмірі 340 грн. сплачено 26.11.2024.
З листа Державної екологічної інспекції у Тернопільській області №8-05-2935 від 08.10.2025 вбачається, що вимоги щодо ліквідації засмічення земель не виконано в повному обсязі.
Вказане підтверджує, що Микулинецькою селищною радою заходи до ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ не вживались, що беззаперечно порушує інтереси держави в екологічній сфері.
Прокурор вважає протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у неліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ у с. Конопківка за координатами: 49.3919503,25.5838199, 49.3908701,25.5835047, 49.3892914,25.5850067 та у с. Варваринці за координатами: 49.3493483,25.63515883, а відтак з метою захисту інтересів держави звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінки встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Дотримання вимог природоохоронного законодавства, у тому числі щодо поводження з відходами, є одним із стратегічних питань екологічної сфери.
Так, рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про виклики і загрози національній безпеці України в екологічній сфері та першочергові заходи щодо їх нейтралізації», яке введено в дію Указом Президента України від 23.03.2021 № 111/2021, питання накопичення значних обсягів відходів в державі визначено таким, що несе високий рівень ризиків для природних екосистем та здоров`я населення.
Нинішню екологічну ситуацію в Україні можна охарактеризувати як кризову, що формувалася протягом тривалого періоду через нехтування об`єктивними законами розвитку її відтворення природно-ресурсного комплексу України. Відбувалися структурні деформації народного господарства, за яких перевага надавалася розвитку в Україні сировинно-видобувних, найбільш екологічно небезпечних галузей промисловості.
Ці та інші чинники, зокрема низький рівень екологічної свідомості суспільства, призвели до значної деградації довкілля України, надмірного забруднення поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря і земель, нагромадження у дуже великих кількостях шкідливих, у тому числі високотоксичних, відходів виробництва. Такі процеси тривали десятиріччями і погіршення стану здоров`я людей, зменшення народжуваності та збільшення смертності, а це загрожує вимиранням і біологічно- генетичною деградацією народу України. Винятковою особливістю екологічного стану України є те, що екологічно гострі локальні ситуації поглиблюються великими регіональними кризами.
Вказані ризики разом із іншими стали підставою для розроблення та провадження ряду стратегій та програм, щодо захисту навколишнього природнього середовища, боротьби зі стихійними сміттєзвалищами та приведення паспортизованих (легальних) сміттєзвалищ, до базових вимог земельного та природоохоронного законодавства.
Процеси глобалізації та суспільних трансформацій підвищили пріоритетність збереження довкілля, а отже, потребують від України вжиття термінових заходів. Протягом тривалого часу економічний розвиток держави супроводжувався незбалансованою експлуатацією природних ресурсів, низькою пріоритетністю питань захисту довкілля, що унеможливлювало досягнення збалансованого (сталого) розвитку.
Так, недотримання законодавства про відходи призводить не лише до формального порушення вимог закону, а й до подальшого забруднення земель, води та атмосферного повітря, які надалі впливають на стан здоров`я - якість життя населення країни в цілому. Таким, чином дотримання екологічної безпеки в державі мусить займати пріоритетне місце разом з охороною здоров`я та національною безпекою.
Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля визначає Закон України «Про охорону земель».
Згідно зі ст. 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування відомості про застосування пестицидів та агрохімікатів; сприяти систематичному проведенню вишукувальних, обстежувальних, розвідувальних робіт за станом земель, динамікою родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.
Відповідно до ст. 45 Закону України «Про охорону земель» господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється (ч. 1).
У разі виявлення фактів забруднення ґрунтів небезпечними речовинами спеціально уповноважені органи виконавчої влади у галузі охорони земель вживають заходів до обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, притягнення винних до відповідальності згідно із законом і проведення в установленому порядку робіт з дезактивації, відновлення забруднених земель, консервації угідь і визначення режимів їх подальшого використання (ч. 2).
Згідно зі ст. 46 Закону України «Про охорону земель» забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини (ч. 3).
Природоохоронним законодавством визначено, що охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.
З цією метою Україна здійснює на своїй території екологічну політику, спрямовану на збереження безпечного для існування живої і неживої природи навколишнього середовища, захисту життя і здоров`я населення від негативного впливу, зумовленого забрудненням навколишнього природного середовища, досягнення гармонійної взаємодії суспільства і природи, охорону, раціональне використання і відтворення природних ресурсів.
Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території i в межах своєї компетенції забезпечують реалізацію екологічної політики України екологічних прав громадян; затверджують місцеві екологічні програми; організовують вивчення навколишнього природного середовища; здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Місцеві ради можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про управління відходами» відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, яких ix власник позбувається, має намір або повинен позбутися.
Згідно зі ст.ст. 3,4 Закону України «Про управління відходами», основними цілями державної політики у сфері запобігання утворенню та управління відходами є, зокрема: захист здоров`я людей та навколишнього природного середовища від негативного впливу відходів.
Ієрархія управління відходами впроваджується центральними та місцевими органами виконавчої влади, самоврядування, підприємствами, установами та організаціями з метою (у порядку пріоритетності): запобігання утворенню відходів; підготовки відходів до повторного використання; рециклінгу; відновлення відходів (у тому числі виробництва енергії); видалення відходів.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про управління відходами», територіальні громади є власниками відходів, переданих ix утворювачами або попередніми власниками до систем управління побутовими відходами.
Перехід права власності на відходи до інших суб`єктів здійснюється на підставі договору між органом місцевого самоврядування та суб`єктом господарювання у сфері управління відходами або між суб`єктами господарювання у сфері управління відходами. Організації розширеної відповідальності виробника є власниками відходів, прийнятих, зібраних або отриманих в інший спосіб у результаті діяльності такої організації.
Статтею 12 Закону України «Про управління відходами» визначено, що власник або користувач земельної ділянки, на якій виявлено відходи, власник яких не встановлений, невідкладно, але не пізніше 24 годин з моменту виявлення таких відходів, інформує про це орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади.
Відповідно до ст, 26 Закону України «Про управління відходами», до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами належить забезпечення ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ у межах населених пунктів; передача відходів, власник яких не встановлений, суб`єктам господарювання у сфері управління відходами для їх оброблення.
Відповідно до вимог ст. 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки i підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. (ч.1, ч.3 ст.140 Конституції України).
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що саме Микулинецька селищна рада як орган місцевого самоврядування, має забезпечувати на своїй території належне поводження з відходами, дбати про охорону навколишнього природного середовища, вживати заходів до утилізації відходів та запобігання утворення стихійних сміттєзвалищ, зокрема на території сіл Варваринці та Конопківка.
Зазначене свідчить про протиправну бездіяльність відповідача у сфері поводження з безхазяйними відходами, зокрема невжиття заходів до їх обліку та подальшої ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ.
Отже, звернення прокурора до суду з даним позовом спрямовано на захист інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, в частині поводження з відходами, порушених внаслідок існування стихійного сміттєзвалища та невжиття Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині звернення до суду з позовом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України до повноважень прокуратури належить представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до положень ч. ч. 3, 4, 5 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор у визначених законом випадках звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження по якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві в і такому разі набуває статусу позивача.
У постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи. Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Аналіз положень ст. 53 КАС України у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
• якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;
• у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18.
Крім цього, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18, від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).
Відповідно до вимог ст. 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.
Відповідно до ст. 13 Конституції України природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.
Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Згідно із пунктами 1 та 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України у Тернопільській області (далі - Положення), затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 01.03.2023 №44, Державна екологічна інспекція у Тернопільській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, основними завданнями якої є реалізація повноважень Державної екологічної інспекції України.
Відповідно пунктів 1 та 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Держекоінспекція є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Статтею 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема, про поводження з відходами.
Пунктом 2 розділу ІІ Положення, встановлено, що Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.
Згідно пункту 6 розділу ІІ Положення, Інспекція звертається до суду із позовом про визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Отже, діяльність органу місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами є об`єктом контролю у сфері захисту довкілля та природних ресурсів і такий контроль уповноважені здійснювати органи Державної екологічної інспекції України, зокрема Державна екологічна інспекція у Тернопільській області.
Так, правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища визначено Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Розділом VIII Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» врегульовано питання державного контролю і нагляду у галузі охорони навколишнього природного середовища.
Згідно ст. 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Частиною третьою статті 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» врегульовано, що порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.
Отже, з вказаного слідує, що саме Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» є спеціальним у регулюванні державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища (ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
Компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища визначено статтею 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема:
1. - організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства (п. «а» ч.1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»);
2. - надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції (п. «е» ч.1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»);
3. - вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах (п. «й» ч.1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
Отже, у даному випадку, повноваження Державної екологічної інспекції у Тернопільській області на здійснення державного нагляду (контролю), а також повноважень на звернення до суду із позовом на предмет визнання протиправною бездіяльності органу місцевого самоврядування узгоджуються положеннями ст. 20-2 Закону 1264-XII.
Право такого звернення до суду у даному випадку співвідноситься з пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України, згідно якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно- правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
В даному випадку відповідач - Микулинецька селищна рада вчиняє протиправну бездіяльність, при тому, що обов`язки з ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ покладені на орган місцевого самоврядування в імперативному порядку.
Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.
Таким чином, спір у сфері поводження з відходами є публічно-правовим, отже, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Конституція України закріплює гарантії того, що будь-які юридичні спори, а також інші справи (в яких не існує юридичного спору, але це визначено законом) повинні вирішуватися виключно судом, який, забезпечуючи здійснення правосуддя, не може ухилятися від виконання цієї основної конституційної функції. При цьому, судовий захист з боку адміністративного суду повинен виступати найбільш ефективним механізмом захисту прав та інтересів громадян, інших фізичних та юридичних осіб у випадку їх порушення з боку будь-якого суб`єкта публічно-владних повноважень.
Місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (ч. 1, ч. 3 ст. 140 Конституції України).
У Рішенні Конституційного Суду України №12-рп/2002 від 18 червня 2002 року визначено, що положеннями ч. 1 ст. 140 Конституції України визначено місцеве самоврядування як право територіальної громади (первинного суб`єкта місцевого самоврядування, основного носія його функцій і повноважень) вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає, зокрема, правову та організаційну самостійність; органи місцевого самоврядування самостійно здійснюють владу і вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.
На рівні конкретних адміністративних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави реалізується через механізми контролю за діяльністю носіїв публічної влади, які включають або пов`язані з механізмами оскарження; із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада; щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури; у сфері, яка надає, в окремих справах, такі великі можливості для зловживань, котрі можуть призводити до шкідливих наслідків для демократичного суспільства загалом, у принципі функцію наглядового контролю доцільно доручати судді (рішення у справі Klass and others v. Germany (Класс та інші проти Німеччини), заява № 5029/71; п. 55 та 56). Повноваження щодо звернення до суду з позовом до органів місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень з метою реалізації визначених державою повноважень повною мірою відповідає положенням Конституції та законів України, міжнародним зобов`язанням України, демонструє наявність в Україні дієвого механізму «стримування і противаги» між системою органів місцевого самоврядування та системою органів державної влади.
Виходячи з конституційних положень, у системному зв`язку з положеннями ст. 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні №6-рп/2002 від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад.
З урахуванням визначеного прокурором кола учасників справи, спірні правовідносини не є спором між різними органами державної влади, тобто спором держави із самою собою.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Пунктом 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що поняття «Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган державної влади чи місцевого самоврядування, на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах.
Всупереч приписів законів Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області як органом контролю не вжито дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині звернення до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності Микулинецької селищної ради щодо поводження з відходами та зобов`язання вчинити певні дії.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але, якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Таким чином, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, її бездіяльність.
Наявність несанкціонованого і неконтрольованого звалища відходів призводить до екологічної небезпеки, втрачання природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів.
Орган контролю усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, не вживає активних дій (підготовка проекту позову, сплата судового збору тощо), спрямованих на звернення з відповідним позовом до суду. Наведене стало підставою застосування відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» заходів представницького реагування.
Як видно з матеріалів справи, а саме гідно листа Державної екологічної інспекції у Тернопільській області від 08.10.2025 № 8-05-2935 встановлено, що Інспекція до суду із відповідним позовом не зверталась, не вживалися через обмежене фінансування для сплати судового збору.
Отже, за наявності факту порушення інтересів держави у сфері довкілля Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області, до компетенції якої віднесено повноваження контролю за використанням та охороною у сфері довкілля, не здійснено достатніх заходів, що спрямовані на захист державних інтересів, зокрема щодо звернення до суду з відповідним позовом.
Крім того, сам факт не звернення Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області із заявою до суду свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження, чим завдається шкода екологічним інтересам держави.
Вказане вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/129/18 від 15.10.2019.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Вказана правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Теребовлянською окружною прокуратурою повідомлено позивача щодо звернення до суду в його інтересах із позовом.
Отже, звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства у цій справі слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сфері поводження з відходами, а тому прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, діє відповідно до вимог статті 53 КАС України та частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.
В силу приписів ч.2 ст. 139 КАС України у разі задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.139, 142, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Микулинецької селищної ради, що полягає у не ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ у с. Конопківка за координатами: 49.3919503,25.5838199, 49.3908701,25.5835047, 49.3892914,25.5850067 та у с. Варваринці за координатами: 49.3493483,25.63515883. 
Зобов`язати Микулинецьку селищну раду ліквідувати несанкціоновані сміттєзвалища у с. Конопківка за координатами: 49.3919503,25.5838199, 49.3908701,25.5835047, 49.3892914,25.5850067 та у с. Варваринці за координатами: 49.3493483,25.63515883. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- Теребовлянська окружна прокуратура Тернопільської області (місцезнаходження/місце проживання: вул. 22 Січня, 14,м. Теребовля,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,48101 код ЄДРПОУ/РНОКПП 0291009824); 
- Державна екологічна інспекція у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Шашкевича, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46008 код ЄДРПОУ 37977693); 
відповідач:
- Микулинецька селищна рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Поштова, 1, Б,с-ще Микулинці,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,48120 код ЄДРПОУ/РНОКПП 04396302). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.