ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 березня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 717/1800/25
провадження № 22-ц/822/418/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Височанської Н. К.
за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідачка ОСОБА_2 
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2025 року 
головуюча в суді першої інстанції суддя Кудиба З. І.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .
Просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 на підставі судового наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2025 року у справі № 717/1298/25.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2019 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів.
12 серпня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
За час спільного проживання у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2025 року шлюб між сторонами було розірвано.
Судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 19 травня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.
Вказував, що після ухвалення судового наказу, на підставі якого з нього стягуються аліменти, істотно змінилися його матеріальний та сімейний стан, а також стан здоров`я. Зокрема звертав увагу суду, що він є учасником бойових дій, під час проходження військової служби отримав тяжке поранення, у зв`язку з чим йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок війни безстроково.
Крім того, на утриманні позивача перебуває інша неповнолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із ним та перебуває на його повному утриманні. Позивач зазначав, що наразі не має постійного місця роботи та стабільного доходу через стан здоров`я, який обмежує його здатність до трудової діяльності.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2025 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що розмір аліментів визначений згідно із судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2025 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню сина від іншого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та суперечитиме його інтересу.
Суд виходив із того, що на час розгляду справ із позивача не стягуються аліменти на утримання його старшого сина, оскільки старший син проживає з ним. Позивач не звертався до суду із позовом до матері старшого сина про припинення стягнення з нього аліментів чи стягнення аліментів на свою користь на утримання ОСОБА_6 .
Крім того, із покликанням на засади рівності прав дітей суд вказував, що у випадку залишення аліментів на рівні 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина, який народився у шлюбі із відповідачкою, у розпорядженні позивача залишатимуться кошти у розмірі 3/4 частини його заробітку, що не може свідчити про покладення на нього надмірного фінансового тягаря, з урахуванням факту перебування на його утриманні двох малолітніх дітей.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що у позивача, суттєво змінився стан здоров`я та сімейні обставини. Позивач є ветераном війни, особою з інвалідністю II групи (встановлено безтерміново у липні 2024 року) та на 60% втратив професійну працездатність внаслідок важкого вогнепального поранення.
Вказує, що на його утриманні перебуває малолітній син від попереднього шлюбу – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною з інвалідністю. Позивач здійснює догляд за сином самостійно, оскільки матір дитини має нову сім`ю та іншу дитину з розладами аутичного спектра, через що не може надавати належний догляд старшому сину.
Витрати на утримання дитини з інвалідністю є значними: орієнтовно 8000 гривень на місяць на базові потреби (харчування, ліки, заняття) та понад 63 000 гривень на рік на обов`язкові курси реабілітації. При цьому єдиним доходом позивача є пенсія по інвалідності у розмірі 17 594 гривень 36 копійок, а його батьки є пенсіонерами та не можуть надати фінансову допомогу.
Стан здоров`я самого позивача потребує постійних витрат на лікування та реабілітацію (зокрема, діагностовано гіпертонічну хворобу та синусову брадикардію). З огляду на необхідність постійного догляду за хворим сином та власну непрацездатність, позивач позбавлений можливості додаткового заробітку, що робить сплату аліментів у раніше визначеному розмірі надмірно обтяжливою.
Також зазначає, що хоча відповідачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, її твердження про неможливість працювати через хвороби дитини не підтверджені доказами. Вказує, що вона проживає разом зі своїми батьками, що суттєво зменшує її витрати на побут та житло, проте вона не надала суду жодних розрахунків своїх фактичних витрат на дитину.
Наголошує, що отримана позивачем одноразова грошова допомога у розмірі 908 400 гривень у зв`язку з отриманням інвалідності не може вважатися постійним доходом. Ці кошти мають компенсаційний характер за втрату працездатності та призначені для реабілітації та адаптації особи з інвалідності до життя, а не для розрахунку аліментів.
Вважає, що стягнення 1/4 частки доходу з особи з інвалідністю II групи, яка самостійно утримує іншу хвору дитину, порушує баланс інтересів сторін. Після сплати аліментів у позивача залишається 13 195 гривень 77 копійок, що є недостатнім для забезпечення його власних медичних потреб та потреб його сина ОСОБА_7 .
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2019 року розірвано (а. с. 7-8).
За час перебування у шлюбі у позивача та ОСОБА_8 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 9).
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2019 року у справі № 719/977/19 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів.
12 серпня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований у Кельменецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Подружнє життя сторін тривало до 2025 року, після чого вони фактично припинилися шлюбні відносини та рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2025 року у справі № 717/558/25 шлюб було розірвано (а. с. 12-13).
У сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір`ю – відповідачкою, яка самостійно забезпечує його утримання, виховання та догляд.
Судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 19 травня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного судового наказу 14 липня 2025 року Кельменецьким відділом державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 78571275 (а. с. 28).
Крім того, на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем (а. с. 14).
Згідно довідки військово-лікарської комісії № 1478 та постанови гарнізонної ВЛК НОМЕР_2 від 07 листопада 2022 року солдат ОСОБА_1 отримав тяжку травму у зв`язку з пораненням, пов`язаним із проходженням військової служби та потребує лікування на 30 днів (а. с. 15).
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціально експертною комісією серії 12 ААГ № 804031 від 10 липня 2024 року ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності безстроково (а. с. 16).
Копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 30 липня 2024 року засвідчується той факт, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи (а. с. 17).
Відповідно до довідки № 18 КП «Дністровське районне БТІ» від 07 липня 2025 року станом 01 січня 2013 року у власності ОСОБА_1 відсутнє будь-яке нерухоме майно в межах території колишнього Кельменецького району Чернівецької області (а. с. 19).
Згідно інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №434301960 від 07 липня 2025 року відсутні відомості про право власності ОСОБА_1 (а. с. 20).
Відповідно до довідок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28 жовтня 2025 року про рух коштів за рахунком ОСОБА_1 останній перераховував кошти ОСОБА_2 у період з 01 січня по 03 серпня 2024 року(а. с. 82-86, 101).
Як вбачається з довідки № 728 від 27 листопада 2025 року Сектору обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр) про розмір призначеної та виплаченої пенсії ОСОБА_1 призначено та виплачується пенсія у вказаному в довідці розмірі (а. с. 109).
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела нарахованого доходу, довідки ПФУ (форма ОК-5) та довідку ПФУ про перерахунок пенсії по інвалідності судами також встановлено, що позивач не має постійного місця роботи, його доходами є пенсія по інвалідності (а. с. 117 - 120).
Відповідно до виписки з реабілітаційної карти стаціонарного хворого № 68 від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз: наслідки гіпоксичного ураження ЦНС, затримка психомовленевого розвитку, плосковальгусна установка стоп (а. с. 87).
Згідно медичного висновку № 16/1 про дитину з інвалідністю віком до 18 років стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , йому встановлено діагноз дитячий аутизм, розлад експресивної мови (а. с. 98).
З наказу Служби судової охорони у Чернівецькій області від 22 квітня 2024 року № 152 вбачається, ОСОБА_2 направлена у соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 34).
Відповідно до довідки № 103 від 30 липня 2025 року про фактичне місце проживання громадянка ОСОБА_2 проживає разом із сином — ОСОБА_4 , 2024 року народження (а. с. 40).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела нарахованого доходу відповідачка отримує соціальну допомогу в розмірі 860 гривень на місяць (а. с. 42).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2025 року становить 10 499 гривень 86 копійок (а. с. 110).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Враховуючи зазначене вище, а також з огляду на предмет та підстави позовної заяви, а також доводи апеляційної скарги, основне питання яке постало перед апеляційним судом у даній справі це можливість зменшення розміру аліментів на утримання однієї дитини, у зв`язку, зокрема, із зміною сімейного стану позивача пов`язаного із збільшенням його витрат на утримання іншої дитини, яка проживає разом із ним.
Враховуючи зміст принципів якнайкращого забезпечення інтересів дитини та рівності дітей апеляційний суд дійшов висновку, що за обставин цієї справи це неможливо, з огляду на наступне.
Щодо вирішення спору по суті
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини другої статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Згідно з частиною третьою вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
У пункті 23 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Отже, аналіз вищезазначених норм свідчить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. 
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів (див. постанови Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).
Із зазначених норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на погіршення стану його здоров`я та зміну сімейного стану, зокрема у зв`язку із тим, що на його утриманні перебуває син від першого шлюбу, який є дитиною з інвалідністю та потребує догляду та значних витрат на лікування.
Колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам виходить із наступного.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25 квітня 2018 року № 910/24257/16).
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц).
Так, Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 у правовідносинах, які є подібними до цієї справи, дійшов висновку, що «…зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів».
Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та суперечитиме її інтересам».
За обставин цієї справи, 10 липня 2024 року ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності безстроково. 
Із довідки Сектору обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління обслуговування громадян ГУ ПФ України в Чернівецькій області №728 від 27 листопада 2025 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що розмір доходу ОСОБА_1 у вигляді пенсії становить 17 594 гривні 36 копійок.
Із листа Кельменецького відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 16069/3 від 01 грудня 2025 року вбачається, що виконавчий лист щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки його заробітку на примусовому виконанні не перебуває.
Із позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що з 01 липня 2024 року ОСОБА_6 проживає разом із позивачем та перебуває на його утриманні.
Разом з тим, судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 був виданий Кельменецьким районним судом Чернівецької області 20 травня 2025 року. Тобто станом на день видачі цього наказу вже існували обставини, на які посилається позивач як на підставу цього позову.
Більше того, обов`язок позивача із утримання ОСОБА_6 виник ще до народження ОСОБА_4 , а отже факт несення позивачем витрат пов`язаних із утриманням ОСОБА_6 не може вважатись обставиною, яка свідчить про зміну матеріального або сімейного стану позивача у даному випадку.
Також колегія суддів виходячи із засад рівності прав дітей враховує, що у випадку витрати позивачем 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина, який народився у шлюбі із ОСОБА_5 , у розпорядженні ОСОБА_1 залишатимуться кошти у розмірі 1/2 частини його заробітку, що не може свідчити про покладення на нього надмірного фінансового тягаря, з урахуванням факту перебування на його утриманні двох малолітніх дітей.
Дійсно, надані позивачем докази щодо стану здоров`я ОСОБА_6 дають підстави для висновку про понесення позивачем додаткових витрат на його утримання, однак на переконання апеляційного суду такі витрати не можуть бути компенсовані за рахунок зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини, натомість, це питання підлягає вирішенню між батьками у порядку визначеному статтею 185 СК України.
У цій частині суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), відповідно до якої батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
За таких обставин колегія суддів наголошує, що навіть за умови невиконання або неналежного виконання одним із батьків обов`язку щодо утримання спільної неповнолітньої дитини, це не звільняє позивача від обов`язку щодо утримання його дитини, народженої у іншому шлюбі, а такі обставини не можуть бути підставою для зменшення витрат на таку дитину.
Отже, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності та зміною сімейного стану, які б об`єктивно вказували на неможливість виконання обов`язку зі сплати аліментів у розмірі, необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини, або свідчили б про покладення на нього надмірного фінансового тягаря, особливо враховуючи принцип рівності прав дітей, що виключає можливість необґрунтованого зменшення розміру утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Колегія суддів також бере до уваги, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною третьою статті 11, частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789X11 (78912), та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права і практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Водночас, права та інтереси батьків очевидно підлягають врахуванню та оцінці судом при вирішенні спору.
Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається певною мірою доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини (див. постанову Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 553/3760/24). 
Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2025 року у справі № 753/5643/23 зазначив наступне: 
«у статті 192 СК України визначені ті обставини, які враховуються для збільшення розміру аліментів. Такі обставини є оціночними. Тобто в кожному конкретному випадку суд, з урахуванням судового розсуду, повинен навести, які саме обставини змінилися, і чому визначений розмір є необхідним і достатнім. Завдання розсуду полягає в тому, щоб знайти справедливу рівновагу між інтересами дитини та можливостями платника;
конструкція «необхідний і достатній розмір аліментів» охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання батьків;
застосування конструкції судового розсуду вимагає від суду пояснення які обставини враховані судом при збільшенні розміру аліментів і як розмір узгоджується з інтересами дитини. Суд може враховувати поведінку платника, зокрема ухилення від сплати, приховування доходів, відчуження майна на шкоду дитині, як обставини, що свідчать про недобросовісність».
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Тобто, звертаючись до суду з позовом, саме позивач повинен надати докази на підтвердження наявності правових підстав для зміни (зменшення) розміру аліментів та довести, що майновий стан відповідача погіршився і він спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі.
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог частин першої-третьої статті 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Загалом аналіз наявних в матеріалах справи доказів свідчить про те, що матеріальний стан позивача не зазнав таких істотних змін, які б свідчили про неможливість виконання ним обов`язку з утримання дитини у раніше встановленому розмірі. Встановлення позивачу інвалідності ІІ групи та проживання з ним сина від попереднього шлюбу, хоча і є зміною сімейного стану та стану здоров`я, проте за обставин цієї справи не доводять таку ступінь погіршення майнового становища, яка б робила стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки доходу надмірним тягарем.
Колегія суддів також враховує, що відповідачка на даний час перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має доходу, окрім державної допомоги. Хоча перебування матері у декретній відпустці безпосередньо не змінює обсяг матеріальних можливостей самого позивача, ця обставина також має враховуватись судом при оцінці потреб дитини.
Конструкція «необхідний та достатній розмір аліментів» передбачає забезпечення не лише базових фізіологічних потреб дитини, а й умов для її всебічного гармонійного розвитку.
За обставин цієї справи, зокрема враховуючи вік дитини, відсутність у матері можливості повноцінно працювати через необхідність здійснення догляду за малолітньою дитиною, зменшення розміру аліментів у даному випадку, призведе до погіршення становища дитини, порушення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини та зумовлює перекладання на відповідачку надмірного тягаря щодо утримання спільної дитини.
Колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного їх розвитку та достойного рівня матеріального забезпечення.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що належних та достовірних доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі не надано.
У постанові від 25 вересня 2019 у справі № 755/14148/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувались інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.
При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідачем не надано».
Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року в справі № 759/10277/18 дійшов висновку про те, що інтереси дитини переважають над майновим становищем платника аліментів.
Враховуючи, що після виплати аліментів у розпорядженні позивача залишається більша частина його доходу (3/4), що є достатнім для забезпечення його власних потреб та потреб дитини, яка проживає разом із ним, апеляційний суд не вбачає підстав для перекладання ризиків погіршення рівня життя малолітнього ОСОБА_4 на матір дитини.
Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , з яким погоджується й суд апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 22 грудня 2025 року ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 27 березня 2026 року.

Суддя-доповідач     Олександр ОДИНАК
Судді :      Мирослава КУЛЯНДА
Наталія ВИСОЧАНСЬКА