Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/2090/25
Номер провадження 2/348/81/26

19 лютого 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Солодовнікова Р.С.,
при секретарі судового засідання Бойчук О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав,- 
участі представника позивача - адвоката Брайляк Е.Я.,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування представник позивача посилається на те, що 01.10.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За час спільного життя ОСОБА_1 зазнавала значних труднощів у стосунках відповідачем, пов`язаних із його захопленням азартними іграми, через які він неодноразово брав кредити. Ці кредити були використані виключно для азартних ігор, що свідчить про його безвідповідальне ставлення матеріального забезпечення родини.
10 грудня 2024 року рішенням Надвірнянського районного суду Івані Франківської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідач не надавав і не надає по цей час жодної матеріальної підтримки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, а також повністю уникає спілкування з дитиною. Син не отримує від батька жодних подарунків на день народження, свята чи інші значущі події.
Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. 
Відповідач ОСОБА_2 , покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються ОСОБА_1 самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина фактично знаходиться на повному утриманні ОСОБА_1 та її теперішнього чоловіка.
Відповідач на даний час знаходиться закордоном. Такі життєві умови були обрані ним свідомо, а тому, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, Відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини. Крім того, будучи закордоном, Відповідач навіть, не спілкується з сином за допомогою засобів телефонного зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного контакту з дитиною.
Відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по вихованню дитини, що виражається в його бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками.
Відповідач створив нову сім`ю за кордоном. Позивачка ОСОБА_1 уклала повторний шлюб з чоловіком, який фактично виконує роль батька для дитини. Теперішній чоловік Позивачки піклується про дитину, повністю матеріально забезпечує, проводить із ним час, грається, гуляє, відвідує різні розваги, тощо.
Дитина фактично сприймає теперішнього чоловіка Позивачки як свого батька, оскільки біологічний батько не виконує своїх обов`язків і не бере участі у його житті. Відповідач не цікавиться долею дитини і не підтримує з ним жодних контактів, фактично залишаючи сина поза своєю увагою.
Позбавлення Відповідача батьківських прав не матиме негативного впливу на розвиток дитини, адже, дитина вже фактично виховується в повноцінній родині, де піклування і увага забезпечуються іншим чоловіком, який виконує батьківські обов`язки.
Дитина не повинна страждати через байдужість свого батька, який не піклується про нього та його розвиток. Вказані факти, як окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення Відповідача від виконання батьківських обов`язків і підтверджують відсутність у нього серйозного ставлення до власної ролі у вихованні сина
За таких обставин, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, позивач, вважає що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стислий виклад позицій сторін:
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Зазначила, що відповідач свідомо ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків по відношенні до дитини. Відповідач свідомо не піклується про сина, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи, не надає коштів на його утримання, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться належним харчування дитини та лікуванням. Позивачка сама утримує і виховує дитину. Відповідач створив нову сім`ю за кордоном. Позивачка також уклала повторний шлюб з чоловіком, який фактично виконує роль батька для дитини. Дитина фактично сприймає теперішнього чоловіка Позивачки як свого батька, оскільки біологічний батько не виконує своїх обов`язків і не бере участі у його житті. Відповідач не цікавиться долею дитини і не підтримує з ним жодних контактів, фактично залишаючи сина поза своєю увагою. Таким чином, позбавлення Відповідача батьківських прав не матиме негативного впливу на розвиток дитини, адже, дитина вже фактично виховується в повноцінній родині, де піклування і увага забезпечуються іншим чоловіком, який виконує батьківські обов`язки. Дитина не повинна страждати через байдужість свого батька, який не піклується про нього та його розвиток. Також представник зазначила, що за період спільного життя сторін відповідач не визнавав себе батьком дитини, оскільки подружжя тривалий час були без дітей. Причина розірвання шлюбу зловживання відповідачем азартними іграми, отже він не утримував сім`ю. 
Також представник позивача повідомила, що не має інформації про перетин кордону відповідачем та його притягнення до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. З приводу стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 до суду не зверталась. 
Представник позивача просила постановити рішення, яким позов задовольнити повністю, позбавити ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився в судове засідання, про час і місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином. Про проведення судового засідання відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Відповідач відзив проти позову не надав.
Від відповідача надійшла заява від 05.09.2025 року із нотаріально посвідченим перекладом з чеської мови, в якій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомляє, що йому відомо про те, що в провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до нього про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який він визнає та не заперечує щодо його задоволення. Розгляд справи просить здійснити без його присутності. 
Представники третіх осіб: Органу опіки та піклування Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та Служба у справах дітей Делятинської селищної ради в судове засідання не з`явилися, від представників поступили заяви в яких вони просять розгляд справи проводи без їх участі, не заперечили щодо задоволення позову. 
На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч.3 ст.223 ЦПК.
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2025 відкрито позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2025 року, витребувано докази по справі, підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Фактичні обставини, встановлені судом:
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).
01.10.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , уклали шлюб, про що виконкомом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківсько області, в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №31 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . 
В шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини записаний відповідач - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 9).
10 грудня 2024 року рішенням Надвірнянського районного суду Івані Франківської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.10- 12).
25 травня 2025 року позивач ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , про що відділом ДРАЦС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис №65 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 . В зв`язку з чим позивач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на шлюбне прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.13).
Позивач ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб складених Делятинської ТГ Надвірнянського району Івано-Фраківської області 19.08.2025 року (а.с. 15-16).
05.09.2025 року батько неповнолітньої дитини ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Також зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо їх задоволення. Просить справу слухати в його відсутності, про що ним написана письмова заява, яка перекладена з чеської на українську мову та посвідчений переклад Бюро перекладів «Арго» перекладач Пастернак І.Л. (а.с. 36-37)
30.09.2025 року комісія з питань захисту прав дитини Делятинської селищної ради розглянула питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області області за №148 від 30 вересня 2025 року (а.с. 51-55).
З відповіді Державної прикордонної служби на запит суду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомостей щодо перетину державного кордону України в період з 01.01.2024 по 24.11.2025 року в базі даних не виявлено. Позивач із дитиною перетинали кордон України, останнього разу перебували за межами України в період з 21.09.2024 до 16.03.2025. (а.с. 77-78). 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України (далі - СК)з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За змістом закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.
Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї.
Відповідно до положень ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
У справі «Савіни проти України», визначено, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (пункт 49).
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.
Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. 
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.
Судом, не встановлено обставин на підставі належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 дійсно не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, матеріальному забезпеченні, підтвердження того, що відповідач остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків із виховання дитини. 
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень .
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після розлучення батьків, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю в АДРЕСА_1 , яка піклується про нього. 
У 2025 році позивачка ОСОБА_1 уклала новий шлюб.
Зі слів позивачки ОСОБА_1 батько дитини - ОСОБА_2 тривалий час не приймає участі у житті дитини. Відповідач вихованням, лікуванням, утриманням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти на утримання дитини не сплачував, з дитиною не спілкується, не виявляє бажання займатись її вихованням, чим самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. 
На підтвердження цих обставин позивачем надані наступні докази: рішення суду від 10.12.2024 про розірвання шлюбу сторін, свідоцтво про укладання шлюбу від 25.05.2025 подружжя ОСОБА_7 , довідка Служби у справах дітей Делятнської селищної ради від 29.07.2025 про те, що позивачка ОСОБА_1 і ОСОБА_5 проживають в с-щі ОСОБА_8 і належним чином виховують та дбають про малолітніх дітей, в тому числі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. 
Надаючи оцінку цим доказам, суд зазначає, що вони підтверджують факт проживання і спільного ведення господарства подружжям ОСОБА_7 , а також виховання та забезпечення дитини позивача від першого шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.
Також за клопотанням представника позивача допитаний свідок ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває з нею у дружніх стосунках і знає її з дитинства.
Відповідача ОСОБА_2 знає як колишнього чоловіка позивачки, однак особисто з ним стосунків не підтримує.
Свідок повідомила, що сторони перебували у шлюбі, але згодом розлучилися. Із розмов із позивачкою їй відомо, що відповідач грав у азартні ігри, мав борги, у зв`язку з чим у подружжя часто виникали конфлікти. Пізніше позивачка повторно вийшла заміж, і дитина нині називає батьком нового чоловіка.
Свідок зазначила, що ОСОБА_2 не проживає з позивачкою понад п`ять років; особисто його не бачила з того часу, як подружжя розлучилося. За цей період вона не спостерігала, щоб відповідач відвідував дитину, спілкувався з нею чи надавав будь-яку допомогу. Також їй невідомо, щоб родичі відповідача підтримували зв`язок із дитиною.
ОСОБА_9 уточнила, що обставини виховання та утримання дитини знає переважно зі слів позивачки, оскільки через роботу та власне виховання сина бувала в неї вдома рідко -десь тричі за останні п`ять років. Під час цих відвідин відповідача у будинку не бачила. Про те, що теперішній чоловік позивачки гуляє із дитиною, купує речі також не бачила.
Повідомила, що після народження дитини ОСОБА_1 не працювала, займалася вихованням доньки вдома, дитина до дитячого садка не відвідувала, є здоровою та добре розвиненою.
Також свідок зазначила, що зі слів позивачки відповідач перебуває за кордоном, але де саме - їй невідомо. Останній раз відповідача бачила приблизно п`ять років тому. Не знає, коли і яким чином він виїхав з України. Чи має позивачка зв`язок або контакти з відповідачем, свідкові невідомо. Про подання відповідачем заяви до суду про визнання позову нічого не знає. Зі слів позивачки їй відомо, що ОСОБА_2 сумнівався у своєму батьківстві дитини, оскільки у подружжя тривалий час не було дітей. Чи проводились експертні дослідження на підтвердження батьківства не знає. 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, а також інших спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі обстеження умов проживання дитини, батьків та інших осіб, а також інших документів, що мають значення для справи. Суд має право не погодитися з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.
Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком (матір`ю) своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.
Отже, при вирішені спору про позбавлення батьківських прав суд надає оцінку висновку, який повинен відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту. При внесенні висновку орган опіки та піклування має як найкраще врахувати інтереси дитини.
Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Делятинської селищної ради від 30 вересня 2025 року, яка розглядала питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, стосовно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Зазначений висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 148 від 30 вересня 2025 року.
Під час розгляду справи судом встановлено, що орган опіки та піклування затвердив висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 без його безпосереднього залучення до участі при вирішенні питання про позбавлення його батьківських прав, попри те, що відповідач має засоби зв`язку, звертається із заявами по спірному питанню. У процесі його підготовки не з`ясовано ставлення відповідача до дитини, висновок не містить переконливих даних про ухилення від виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків.
Зміст висновку органу опіки та піклування містить твердження про те, що відповідач нібито свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, однак водночас у цьому ж документі зазначено, що дитина зростає обділена материнською увагою, що суперечить логіці наведених висновків і фактично спростовує позицію матері щодо забезпечення і виховання дитини. Такі суперечності свідчать про відсутність належної перевірки фактичних обставин і про формальний підхід до підготовки висновку.
Крім того, у висновку містяться посилання лише на пояснення позивачки, її матері, окремих сусідів та письмову заяву відповідача, що не забезпечує повноти, всебічності та об`єктивності оцінки сімейної ситуації. Висновок не містить аналізу конкретних фактів, що підтверджують ухилення відповідача від виховання дитини, не відображає характер його стосунків із сином, умов проживання та участі у забезпеченні потреб дитини. Інформації про притягнення до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, попередження відповідача про наслідки такої поведінки. 
Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.
За наведених обставин суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає, що він є неповним, недостатньо обґрунтованим і однобічним, оскільки ґрунтується виключно на доводах однієї сторони - позивача ОСОБА_1 , без належного врахування позиції відповідача. Наданий висновок не забезпечує всебічного дослідження обставин справи, не враховує принцип найкращих інтересів дитини, а також не відповідає праву дитини на збереження сімейних зв`язків і спілкування з батьком, тому не може бути покладений судом в основу рішення у частині обґрунтування позбавлення батьківських прав.
При розгляді цієї справи судом не встановлено те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він навмисно, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Показання свідка ОСОБА_9 переважно сформовані зі слів позиваки ОСОБА_1 , яка заінтересована у розгляді справи та об`єктивно не можуть підтверджувати дійсні обставини, які мають значення під час розгляду цієї справи, та судом не приймаються. 
З наданих позивачем доказів випливає, що подружжя ОСОБА_1 проживають разом і ведуть спільне господарство, та займаються вихованням та забезпеченням дитини позивача від першого шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, що безспірно не вказує на умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Проживання дитини з одним із батьків, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким вона не проживає, перебування матері у новому шлюбі, де дитина належним чином утримується не є підставами для позбавлення батьківських прав біологічного батька дитини, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.
У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування щодо наслідки невиконання батьківських обов`язків, тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч 1. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.
У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.
Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.
У справі не надано безперечних доказів, які свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Слід зазначити, що доводи позивача про такі причини розірвання шлюбу як зловживання відповідачем азартними іграми не підтверджуються рішенням суду про розірвання шлюбу сторін. 
Матеріали справи не містять даних про те, що позивач зверталась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. 
Разом з тим, за матеріалами справи не підтверджено факт перетину кордону відповідачем. Якщо він перебуває за межами України, то не встановлено коли і за яких обставин ОСОБА_2 перетну кордон. Заява відповідача про розгляд справи без його участі не містить адреси його проживання за межами території України. 
Заява ОСОБА_2 від 05.09.2025 містить нотаріально посвідчений переклад з чеської мови, здійснений приватним нотаріусом у м. Івано-Франківська 10.09.2025. Ця заява надійшла до суду 12.09.2025 засобами поштового зв`язку України. 
Поштовий конверт містить адресу та контактний номер телефону відповідача ОСОБА_2 як відправника: АДРЕСА_3 , та був відправлений з відділення поштового зв`язку 78405 (Надвірна-5). Зазначені обставини викликають обґрунтовані сумніви щодо достовірності твердження позивача про перебування ОСОБА_2 за межами України.
Заяву відповідача ОСОБА_2 від 05.09.2025 року про визнання позову і погодження позбавлення батьківських прав щодо сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із нотаріально засвідченим перекладом суд не приймає з підстав, передбачених ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки вважає, що визнання відповідачем позову в цьому випадку порушує права та інтереси дітей.
Суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши водночас обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Заява відповідача від 05.09.2025 року, в якій він відмовляється від батьківських прав на дитину та визнає позов про позбавлення його батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Відтак, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме ч.3 ст.155СК України, та порушує інтереси дитини.
Висновки суду:
З`ясував думку учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.
Вирішуючи даний спір, суд враховує вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Обставини, на які посилається позивач, щодо невиконання ОСОБА_2 обов`язків із забезпечення, виховання дитини та спілкування з нею, не підтверджені належними і допустимими доказами. Надані позивачем докази у переважній більшості ґрунтуються виключно на її власних поясненнях, що викликає сумнів у їх об`єктивності.
Наданий органом опіки та піклування висновок є неповним, суперечливим та недостатньо обґрунтованим, із яким суд не погоджується, оскільки він не відображає реальних обставин щодо поведінки батька та не враховує принцип найкращих інтересів дитини.
За таких обставин під час розгляду справи не встановлено підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Навпаки, застосування такого заходу призвело б до розірвання сімейних зв`язків між батьком і дитиною, що суперечить інтересам самої дитини та принципам охорони сімейних відносин.
Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків суд, враховуючи встановлені обставини справи і інтереси дитини, вважає, що у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав слід відмовити.
Керуючись ст.ст.164,165 СК України та керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -
Ухвалив:
В задоволені позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду, а якщо оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлений 19.02.2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . 

Суддя:        Р.С.Солодовніков