СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Харків Справа № 913/247/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Демідова П.В.,
за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.,
від позивача (апелянта): не з`явилися;
від відповідача: не з`явилися;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 (вх. №89 Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 15.12.2025 (повне рішення складено 25.12.2025) у справі №913/247/25 (суддя Фонова О.С.),
за позовом  ОСОБА_1 , м. Луганськ,
до Товариства з обмеженою відповідністю "Укрклапан", м. Луганськ, 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінвест-Луганськ", м.Луганськ,
2) ОСОБА_2 , м. Луганськ,
3) ОСОБА_3 , м. Луганськ,
4) ОСОБА_4 , м. Харків,
5) ОСОБА_5 , м. Луганськ,
про визнання припиненими трудових відносин та виключення запису з ЄДРПОУ відомостей про керівника

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрклапан", в якому просив суд:
- визнати припиненими з 30.06.20215 трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ "Укрклапан";
- виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з розділу "Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо" відомості щодо ОСОБА_1 , як керівника (директора) ТОВ "Укрклапан".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наявність чинного запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) про позивача - ОСОБА_1 як керівника ТОВ "Укрклапан", за умови фактичного припинення трудових відносин між сторонами, що відбулось на підставі наказу №7 від 30.06.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Укрклапан" відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України, та підтверджується відміткою про звільнення у трудовій книжці позивача, створює недостовірне уявлення у третіх осіб щодо керівництва цього підприємства позивачем, а бездіяльність відповідача щодо своєчасного невнесення запису до ЄДР про виключення ОСОБА_1 як директора цього Товариства та відсутність у позивача самостійної можливості внесення до ЄДР відповідної інформації про звільненням з посади, порушує трудові права позивача на звільнення за власним бажанням. 
Одночасно з цим позивач зазначає, що внаслідок військової агресії рф проти України у нього відсутній доступ до внутрішньої документації ТОВ "Укрклапан", у звязку з чим він позбавлений можливості подати суду докази його звернення до учасників Товариства з вимогою про скликання загальних зборів для вирішення питання про своє звільнення з посади директора, копії наказів про призначення та звільнення з посади директора підприємства, Статуту ТОВ "Укрклапан" та інших первинних документів. 
Вважаючи свої права порушеними, а також посилаючись на записи у трудовій книжці про звільнення з посади, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання припиненими трудових відносин та виключення з ЄДР відомостей про його перебування як керівника та уповноваженої особи ТОВ "Укрклапан".
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.10.2025 відкрито провадження у справі №913/247/25 в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі засновників відповідача в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ "Техінвест-Луганськ", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
16.10.2025 до Господарського суду Луганської області від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач додатково заявив вимогу про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ "Укрклапан".
Обґрунтовуючи подану заяву, позивач посилається на те, що фактичне місцезнаходження засновників відповідача та актуальні засоби зв`язку з ними йому невідомі. Позивач також повідомив про відсутність доказів його звернення до учасників ТОВ "Укрклапан" з вимогою про скликання загальних зборів для вирішення питання про своє звільнення з посади директора, оскільки усі документи залишились у м. Луганську та у відповідача. Проте, відповідний запис про його звільнення з посади директора ТОВ "Укрклапан", що зроблений відповідальною особою цього Товариства та скріплений печаткою підприємства, наявний у копії трудової книжки, яку він долучив до позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.11.2025 відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову, закрито підготовче провадження та призначено справу №913/247/25 до судового розгляду по суті.
Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, господарський суд першої дійшов висновку, що заявлена позивачем зміна предмету позову виходить за межі первісного позову, а відтак така вимога не може бути заявлена шляхом зміни предмету позову у даному провадженні, а має подаватися як окремий позов.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 15.12.2025 у справі №913/247/25 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не було доведено дотримання ним визначеного Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" порядку скликання загальних зборів учасників товариства та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його звільнення із займаної посади, що, в свою чергу, не дає підстав для висновку про те, що права позивача були порушені внаслідок позбавлення його можливості припинити свої повноваження як директора Товариства з незалежних від нього причин. 
Оцінюючи надані позивачем доказами на підтвердження припинення трудових відносин (копію трудової книжки), суд також зазначив про відсутність можливості встановити обставину здійснення волевиявлення позивачем про звільнення із займаної посади керівника відповідача та обставину не розгляду цього волевиявлення відповідачем чи третіми особами, як засновниками останнього, або не прийняття цими особами рішення про звільнення позивача з займаної посади станом на час подання позову.
Місцевий господарський суд також відзначив, що за умови фактичного звільнення позивача, про що останній зазначив у позові та надав копію трудової книжки, вимога про припинення трудових відносин є безпідставною, оскільки трудові відносини і так вже є припиненими, тобто задоволення такого позову не вимагається.
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, позивач – ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 15.12.2025 у справі №913/247/25 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на передчасність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем до матеріалів справи не надано трудовому договору (контракту), укладеного з ТОВ "Укрклапан, а отже, і не підтверджено виникнення відповідного спору щодо припинення такого правочину. Апелянт наголошує на тому, що на підтвердження фактичного припинення трудових відносин ним було долучено належні та допустимі докази, а саме, копію трудової книжки, яка містить запис начальника відділу кадрів ТОВ "Укрклапан" про звільнення ОСОБА_1 з посади директора цього підприємства відповідно до наказу №7 від 30.06.2015 на підставі ст. 38 КЗпП України.
Скаржник зазначає, що факт звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Укрклапан" належним та достовірним чином підтверджується вказаним записом у трудовій книжці, однак, суд першої інстанції безпідставно вдався до оцінки трудового договору, укладеного з ТОВ "Укрклапан", що в межах даного спору не вимагалося. Оскільки питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства вже було вирішено у встановленому законом порядку та підтверджено належними доказами (копією трудової книжки, яка містить запис про звільнення), тому позивачем і не скликалися загальні збори учасників ТОВ "Укрклапан" для вирішення питання щодо його звільнення з посади.
Що стосується висновків суду про відсутність первинних документів на підтвердження звільнення позивача з посади, скаржник зауважує, що всі накази про прийняття / звільнення з посади та інші первинні документи зберігаються на підприємстві, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, а не у працівника. Оскільки факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДР, а не з записом у трудовій книжці, тому висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову суперечать нормам Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Оскільки наразі виникла ситуація, коли ОСОБА_1 фактично вже звільнений з посади директора, проте наявність запису у ЄДР про перебування на цій посаді порушує права позивача.
Крім того, скаржник не погоджується з висновками суду про те, що за фактом засвідчення копії трудової книжки позивачем введено суд в оману, оскільки оригінал трудової книжки наявний у ОСОБА_1 на руках, а тому засвідчення копії відбулося в межах встановленого законом порядку. При цьому, будь-які інші документи, що стосувалися діяльності ТОВ "Укрклапан" у позивача відсутні, а можливість їх витребування у відповідача відсутня, оскільки підприємство знаходиться на непідконтрольній території.
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Демідова П.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Луганської області від 15.12.2025 у справі №913/247/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень та призначено розгляд апеляційної скарги у справі №913/247/25 на 17.02.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2026, внесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву у розгляді справи №913/247/25 до 25.03.2026 о 14:15 год.
До початку розгляду апеляційної скарги по суті відповідач та треті особи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.
У судове засідання апеляційної інстанції 17.02.2026 уповноважені представники учасників справи не з`явилися; про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.
У зв`язку з безпековою ситуацію, яка склалася у місті Харкові, та загрозою здоров`ю та життю учасників справи, апелянт – ОСОБА_1 просив здійснювати розглядати справи без його участі 
Разом з цим, як вбачається згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача - ТОВ "Укрклапан" є: 91015, Україна, м. Луганськ квартал Стєпной, буд. 19, кв. 8. 
Залучені судом треті особи, окрім ОСОБА_4 , також мають зареєстроване місцезнаходження на тимчасово окупованій території у м. Луганську.
Відомості про зміну свого місцезнаходження в порядку ч. 7 ст. 120 ГПК України відповідач та треті особи до суду не подавали.
Разом з цим, суд зауважує, що направити ухвалу суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду від 28.01.2026 за місцезнаходженням відповідача та третіх осіб рекомендованим поштовим відправленням наразі неможливо.
Згідно Акту Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2026, який складено відповідальними працівниками відділу документального забезпечення та контролю, ухвала від 28.01.2026 у справі №913/247/25 не відправлена Східним апеляційним господарським судом в установленому порядку на адресу ТОВ "Укрклапан", ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ТОВ "Техінвест-Луганськ" у зв`язку з тим, що тимчасово відсутній обмін з відділенням поштового зв`язку № 91050, 91015, 91021, 91019 в умовах воєнного стану.
У зв`язку з цим, з метою належного повідомлення учасників справи про розгляд справи, текст ухвали суду апеляційної інстанції від 28.01.2026 було розміщено на сайті Східного апеляційного господарського суду офіційного веб-порталуСудової влади України.
Крім того, вказана ухвала суду направлена на поштову адресу ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом. Однак, 11.02.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду повернувся поштовий конверт із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Частинами 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
За змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду - 28.01.2026 надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень та 30.01.2026 оприлюднена для загального доступу. Отже, всі учасники справи мали право та об`єктивну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Зважаючи на викладене, судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля належного повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, а також витримано терміни, які колегія суддів вважає достатніми для можливості реалізації сторонами своїх процесуальних прав.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування норм законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені ч. 1 ст. 42 ГПК України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач – ТОВ "Укрклапан" є юридичною особою, створеною за законодавством України та зареєстрованою - 18.02.2010 (номер запису: 13821020000017047), що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.10.2025 за № 1847896.
Згідно відомостей ЄДР вбачається, що з 27.11.2013 позивач - ОСОБА_1 був призначений фінансовим директором ТОВ "Укрклапан", який має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо.
Крім того, з наявної в ЄДР інформації вбачається, що засновниками (учасниками) відповідача ТОВ "Укрклапан" є наступні особи:
- ТОВ "Техінвест-Луганськ" (91019, м. Луганськ, вул. Кірова, буд. 43, код ЄДРПОУ 36638422), розмір частки у статутному капіталі: 109 365 - 24.87%;
- ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), розмір частки у статутному капіталі: 87 950 - 20%;
- ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), розмір частки у статутному капіталі: 60 608,83 – 13,78%;
- ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), розмір частки у статутному капіталі: 60 608,83 - 13.78%;
- ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ), розмір частки у статутному капіталі: 33 267,34 – 7,56%;
- ОСОБА_1 – позивач у справі ( АДРЕСА_6 ), розмір частки у статутному капіталі: 87 950 - 20%.
Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що на підтвердження викладених у позові обставин позивач - ОСОБА_1 надав суду копію трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 01.07.2011. На кожному аркуші трудової книжки міститься підпис, ПІБ: " ОСОБА_1 " та дата – 02.10.2025 та відтиск штампу з написом "З оригіналом згідно".
Як встановлено судом з копії трудової книжки, вона містить запис № 9 від 27.11.2013, згідно якого позивач - ОСОБА_1 був прийнятий на посаду директора ТОВ "Укрклапан" (наказ №23/к від 27.11.2013), а також запис №10 про те, що позивач 30.06.2015 був звільнений з посади директора ТОВ "Укрклапан" згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №7/к від 30.06.2015.
Вказаний вище запис про звільнення позивача з посади здійснений уповноваженою особою - начальником відділу кадрів ТОВ "Укрклапан" ОСОБА_7 та скріплений печаткою цього підприємства. 
Крім того, у трудовій книжці позивача здійснений запис № 11 про прийняття 02.08.2016 на посаду директора ТОВ "Автопартс-ВМ" (наказ № 1/к від 02.08.2016). Згідно відомостей ЄДР керівником та засновником цього підприємства є сам позивач - ОСОБА_1 .
Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у даній справі, позивач просить суд визнати припиненими між ОСОБА_1 та ТОВ "Укрклапан" трудові відносини з 30.06.2015 та виключити з ЄДР відомості щодо ОСОБА_1 , як керівника (директора) ТОВ "Укрклапан", обґрунтовуючи свої вимоги тим, що трудові відносини між сторонами фактично припинені з 30.06.2015, що підтверджено записом у трудовій книжці, однак процедура внесення відповідних змін про директора ТОВ "Укрклапан" до ЄДР учасником ТОВ "Укрклапан" не виконана.
Водночас, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України в нього відсутній доступ до первинних документів ТОВ "Укрклапан", внаслідок чого він не має можливості подати суду докази його звернення до учасників ТОВ "Укрклапан" з вимогою про скликання загальних зборів для вирішення питання про своє звільнення з посади директора, копії наказів про призначення та звільнення з посади директора підприємства, копію Статуту ТОВ "Укрклапан", тощо.
Як вже вказувалося раніше, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Луганської області 15.12.2025 ухвалено оскаржуване рішення у справі №913/247/25, яким у задоволенні позову відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів порушення у спірних правовідносинах своїх прав та охоронюваних законом інтересів, не підтвердив дотримання процедури звільнення із займаної посади директора Товариства, яка повинна бути передбачена статутом відповідача, та підставність позовної вимоги до відповідача про визнання припиненими трудових відносин та, відповідно, похідної позовної вимоги про виключення запису з ЄДР відомостей про керівника.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги, погоджується з висновками виходить з наступного.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За приписами ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.
Згідно з ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у ст. 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
За змістом положень ч. 3 ст. 99 ЦК України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав. Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Згідно положень ст.ст. 83, 85, 86 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. 
Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасники товариства, зокрема, мають право брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства.
За приписами ст. 28 вказаного Закону органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.
Частиною 1 ст. 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" унормовано, що загальні збори учасників є вищим органом товариства. Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства (1 ст. 30 цього Закону).
Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абз. 1 ч. 2 ст. 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що позивача - ОСОБА_1 було прийнято на посаду директора ТОВ "Укрклапан" згідно наказу №23л/с від 27.11.2013, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. 
Водночас, як встановлено судом першої, доказів укладення між позивачем та відповідачем трудового договору (контракту) матеріали справи не містять.
Позивачем не було надано суду та матеріали справи не містять Статуту ТОВ "Укрклапан", контракту (трудового договору) позивача щодо найму на посаду керівника відповідача, заяви позивача про звільнення його з посади керівника відповідача, доказів її подання відповідачу чи третім особам, доказів звернення позивача до учасників ТОВ "Укрклапан" з вимогою про скликання загальних зборів для вирішення питання про його звільнення з посади директора, рішення третіх осіб по результатам розгляду цієї заяви позивача, наказу відповідача про звільнення позивача з посади директора.
Водночас, позивачем долучено до позовної заяви копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , з якої вбачається, що згідно із записом № 10 від 30.06.2015 ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ТОВ "Укрклапан" згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №7/к від 30.06.2015).
Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги у даній справі спрямовані на припинення правовідносин з управління, які існують між директором (позивачем) та товариством (відповідачем).
Питання щодо звільнення директора вирішується тільки за рішенням загальних зборів, тому позивач як директор товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з посади директора.
Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.
Повідомлення, передбачене частиною 3 цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення (ч. 4 ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
Отже, чинним законодавством визначено право директора як одноосібного виконавчого органу скликати загальні збори товариства шляхом надсилання повідомлення про це учаснику товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.
Аналогічне положення закріплено у п. 26 Модельного статуту, де зазначено, що виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасникам Товариства про проведення загальних зборів учасників не менше ніж за: 30 днів до запланованої дати їх проведення.
Як вже зазначалося, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що керуючись вищевказаними положеннями законодавства ОСОБА_1 , як директор та одноосібний виконавчий орган товариства для припинення своїх повноважень за своєю ініціативою мав надати докази скликання загальних зборів учасників товариства з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень, оскільки вирішення цього питання належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.
Відповідно до вимог чинного законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18).
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18).
З досліджених судом матеріалів справи, зокрема, з наявної копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , що належить позивачу, вбачається, що згідно із записом №9 від 27.11.2013 позивач прийнятий на посаду директора ТОВ "Укрклапан" на підставі наказу № 23/к від 27.11.2013, а згідно запису №10 позивач 30.06.2015 звільнений з посади директора ТОВ "Укрклапан" згідно з ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №7/к від 30.06.2015).
Вказаний вище запис про звільнення позивача з посади здійснений начальником відділу кадрів ОСОБА_7 та скріплений печаткою підприємства ТОВ "Укрклапан". 
Після цього у трудовій книжці позивача зроблено запис №11 про прийняття 02.08.2016 на посаду директора ТОВ "Автопартс-ВМ" (наказ №1/к від 02.08.2016).
Отже, з наданих до справи матеріалів вбачається, що з 27.11.2013 позивач перебував на посаді директора ТОВ "Укрклапан" та 30.06.2015 був звільнений з цієї посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу №7/к від 30.06.2015. Підставою для звільнення позивача з цієї посади є встановлені чинним законодавством документи: наказ №7/к від 30.06.2015 та запис у трудовій книжці, виконаний уповноваженою особою - начальником відділу кадрів ОСОБА_7 та скріплений печаткою підприємства ТОВ "Укрклапан". 
З цього приводу колегія суддів враховує, що за вимогами ч.ч. 1, 2 ст.47 КЗпПУ (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Частинами 5 - 7 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (із змінами) також передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.
З викладеного вбачається, що днем звільнення працівника вважається саме день видачі йому трудової книжки, про що має бути виданий відповідний наказ і внесений запис до трудової книжки працівника. 
При цьому колегія судів зауважує, що видача керівником чи відділом кадрів наказу працівнику про звільнення з роботи за згодою сторін відбувається виключно на його вимогу, що прямо передбачено ч. 2 ст. 47 КЗпП, а тому у даному випадку наявність чи відсутність такого документу є альтернативною та не вимагається законом як обов`язкова вимога для підтвердження факту звільнення.
Так само і наявність рішення загальних зборів учасників товариства для встановлення факту припинення трудових відносин не є вирішальною, оскільки самим записом та фактом видачі (поверненням) позивачу трудової книжки належним чином підтверджується фактичні обставини його звільнення із займаної посади на підприємстві.
Отже, для встановлення обставин щодо звільнення працівника (у даному випадку позивача) з роботи суду достатньо встановити обставини, зокрема, щодо факту та дати видачі (повернення) трудової книжки, що і має місце у спірному випадку починаючи з 30.06.2015.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 46/436-б (127/27098/19)).
Отже, за встановлених обставин справи та наведеного позивачем обґрунтування позовних вимог вбачається, що позивач – ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ТОВ "Укрклапан" - 30.06.2015, і між сторонами цієї справи відсутній будь-який спір щодо фактичного припинення трудових відносин.
Колегія суддів враховує, що заявлені вимоги позивача фактично зводяться до встановлення юридичного факту припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ "Укрклапан", що відбулося в минулому, а не для вирішення наявного між сторонами спору по суті.
Разом з цим суд зауважує, що Господарський процесуальний кодекс України передбачає встановлення всіх юридичних фактів виключно в межах позовного провадження при наявності між сторонами спору про право, натомість не містить процедури окремого провадження, що притаманно саме цивільному процесу. 
Встановлення юридичного факту - це процедура окремого провадження в суді, спрямована на офіційне підтвердження обставин, від яких залежить виникнення, зміна або припинення прав особи, за умови, що інші способи отримання документів неможливі, а спір про право відсутній.
Натомість спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однієї сторони цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.
Судова колегія зазначає, що поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення. Тому слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав і обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод, у тому числі в судовому порядку.
Отже, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в його реалізації.
Таким чином, беручи до уваги те, що між позивачем та відповідачем відсутній будь-який спір про право та розбіжності щодо факту припинення трудових правовідносин, тому звернення позивача до суду з позовом про встановлення цього факту не може вважатися належним та ефективним способом захисту.
Як вже зазначалося, обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на фактичне припинення виконання ним повноважень директора ТОВ "Укрклапан" з 30.06.2015. Порушення своїх прав позивач вбачає в тому, що Товариство не забезпечило внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про припинення повноважень позивача як керівника та представника цього Товариства, а також відсутність відповідної документації, на підставі якої, в силу приписів Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", можливе внесення державним реєстратором відповідного запису в частині зміни керівника юридичної особи.
В якості підтвердження припинення своїх трудових обов`язків позивач надав до матеріалів справи копію трудової книжки серія НОМЕР_1 , яка містить запис №10 про те, що ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ТОВ "Укрклапан" - 30.06.2015 згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №7/к від 30.06.2015.
Також позивачем було долучено до справи копію Довідки від 12.09.2017 №6333-13562 про взяття на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; 5) перевірку відомостей Єдиного державного реєстру на наявність заборони вчинення реєстраційних дій; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі).
Згідно з ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20.02.2014.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону, в редакції на час набуття чинності Закону, зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). Зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю цим особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством України на випадок безробіття.
Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону, в редакції до подання позову та станом на даний час, внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до п. 1 ст. 36, ст.ст. 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це: роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган Пенсійного фонду України; територіальний орган Державної податкової служби. Взята на облік внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю таким особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття.
Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вже вказувалося раніше, вимоги даного позову ОСОБА_1 спрямовані на припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем, а також на внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що позивач згідно з нормами процесуального законодавства має довести суду порушення своїх прав відповідачем та дотримання ним порядку звільнення з займаної посади керівника ТОВ "Укрклапан".
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач не надав статут відповідача, контракт щодо найму на посаду керівника, заяву позивача про звільнення його з посади керівника відповідача та докази її подання відповідачу. Також у справі відсутні докази звернення позивача до третіх осіб (учасників відповідача), до державного реєстратора та / або центру зайнятості за місцем фактичного проживання, як і відсутні рішення цих осіб та уповноважених державних органів по результатам розгляду такої заяви позивача. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведена обставина порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем щодо звільнення позивача з займаної посади, оскільки суд на підставі наявних матеріалів справи не може встановити обставину здійснення волевиявлення позивачем про звільнення з займаної посади керівника відповідача та обставину не розгляду цього волевиявлення відповідачем чи третіми особами, як учасниками останнього, або не прийняття цими особами про звільнення позивача з займаної посади станом на час подання позову.
Таким чином, в межах цього провадження суд позбавлений можливості встановити протиправність дій чи бездіяльність відповідача, а також те, що позивач дотримався процедури звільнення із займаної посади та внесення відомостей до ЄДР, внаслідок чого позивач змушений було захищати свої права та інтереси в суді.
Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі майже через 10 років після припинення трудових відносин із відповідачем.
Судом встановлено, що до будь-яких реєстраційних органів чи до центру зайнятості за місцем фактичного проживання позивач взагалі не звертався.
Також у справі відсутні докази розгляду уповноваженими державними органами звернення позивача про виключення з ЄДР запису про перебування позивача на посаді директора ТОВ "Укрклапан" та відмови державного реєстратора у вчиненні такої дії, що могло б бути підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом до державного реєстратора.
Колегія суддів приймає до уваги, що загальновідомою та встановленою нормативно є обставина, що частина території України, зокрема, Луганської області, є тимчасово окупованою російською федерацією, а місцезнаходженням відповідача та більшості учасників ТОВ "Укрклапан" згідно з даними ЄДР є саме місто Луганськ.
Також судом апеляційної інстанції не заперечується те, що позивач був обмежений у можливості отримати частину доказів на підтвердження підстав свого позову, у тому числі первинних документів щодо звільнення. Крім того, станом на цей час позивач не може надіслати або вручити іншим учасникам ТОВ "Укрклапан" (третім особи) заяву про намір звільнитися та/або повідомлення про скликання позачергових зборів учасників товариства. Такої можливості у позивача фактично не існувало з листопада 2014 року, тобто ще задовго до свого звільнення, оскільки була відсутня можливість пересилання поштових повідомлень на тимчасово окуповану територію м. Луганськ.
У той же час, судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою у розумінні Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", ч. 4 ст. 7 якого (в редакції до подання позову та станом на даний час, передбачає, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до п. 1 ст. 36, ст.ст. 38, 39 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. При цьому датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви.
Отже, для забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб законодавець передбачив спеціальний позасудовий порядок припинення трудового договору внутрішньо переміщеною особою, яка не мала можливості припинити трудовий договір за попереднім місцем проживання, у тому числі для подальшого внесення запису до Єдиного державного реєстру.
Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження подання позивачем відповідної заяви, відмови центром зайнятості прийняти таку заяву або прийняття останнім іншого рішення з питання заяви позивача про звільнення з посади керівника відповідача та внесення відповідних записів до ЄДР. 
Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення права позивача з боку відповідача, тому відсутність порушеного права позивача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Що стосується вимоги позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з розділу "Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо" відомостей про ОСОБА_1 як керівника (директора) та представника ТОВ "Укрклапан", колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так самовстановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії". 
Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі").
У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Як неодноразово вказував Верховний Суд, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права (зокрема, таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 910/9782/20).
Надаючи оцінку способу захисту, обраному позивачем у даній справі №913/247/25, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий спосіб захисту не є ефективним, оскільки не призведе до того результату, на який спрямована мета позивача: виключення відомостей щодо себе як директора ТОВ "Укрклапан" з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зроблено висновок про те, що суд апеляційної інстанції помилково задовольнив вимогу позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про директора, оскільки суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру.
Разом з цим, у постанові Верховного Суду від 21.06.2018 у справі №589/5266/16-ц зроблено висновок про те, що вимога позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про юридичну особу не відповідає приписам законодавства, зокрема ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
Отже, Верховним Судом сформовано висновки щодо належності та ефективності такого способу захисту як виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про юридичну особу.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо неефективності обраного позивачем у даній справі способу захисту.
При цьому, належним та ефективним способом захисту у даному випадку є зобов`язання вчинення реєстраційних дій, які позивачем не заявлені. 
Проте, ОСОБА_1 також не визначив державного реєстратора відповідачем за даним позовом, незважаючи на те, що позовна вимога про виключення відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань звернена саме до державного реєстратора, а не до ТОВ "Укрклапан", при цьому позивач не стверджував про порушення державним реєстратором будь-яких його прав або протиправну відмову у виключенні запису з ЄДР. Відповідне також свідчить про неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту.
Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 904/192/22).
Встановлені колегією суддів під час апеляційного провадження обставини дають підстави для висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, адже воно прийнято при повному дослідженні та з`ясуванні обставин справи, та доказів на їх підтвердження, при правильному застосуванні норм матеріального права, при відсутності порушень норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги позивача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття рішення в даній справі не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Луганської області від 15.12.2025 у справі №913/247/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Луганської області від 15.12.2025 у справі №913/247/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 15.12.2025 у справі №913/247/25 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повну постанову складено 06.04.2026.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя П.В. Демідова