Справа №463/1398/26
Провадження №2-а/463/25/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року місто Львів
Личаківський районний суд м. Львова у складі: головуючої судді Ціпивко І. І., з участю секретаря судового засідання Гусак К.А., розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

встановив:
Стислий виклад обставин справи.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6601448 від 01 лютого 2026 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 01 лютого 2026 року командиром 2 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Риндик Мар`яною Григорівною відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6601448 від 01.02.2026, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень. Позивач зазначив, що 01 лютого 2026 року приблизно о 22 год. 55 хв., керуючи транспортним засобом марки «КІА» модель «SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався по вул. Городоцька у м. Львові (в районі проспекту Свободи) в напрямку Торгового центру «Магнус», що знаходиться за адресою м.Львів, вул. Шпитальна,1, де в цьому районі був зупинений командиром 2 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Риндик Мар`яною Григорівною, яка після зупинки автомобіля, попросила пред`явити документи, що посвідчують особу та на транспортний засіб. Стверджує, що поліцейський патрульної поліції не надав належних доказів порушення ним правил дорожнього руху, не ознайомив його з ними та не врахував його пояснень щодо відсутності порушення, а розгляд справи, на його думку, проводився однобічно, без дослідження обставин та доказів. При цьому, сам факт підписання ним оскаржуваної постанови в графі: «Копію постанови отримано» та оплата штрафу на місці не є доказом визнання ним вини. Вважає, що твердження поліцейської, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності, а обставини справи свідчать про відсутність у його діях адміністративного правопорушення. Таким чином, на переконання позивача, постанова є незаконною у зв`язку з чим останній просить суд позовні вимоги задовольнити та скасувати таку.
19.02.2026 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на адміністративний позов, в якому вказує що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до постанови 01.02.2026 року о 22 год. 55 хв. в м. Львові, по просп. Чорновола, 29 позивач керуючи транспортним засобом марки «КІА» модель «SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 на перехресті просп. Чорновола та вул. Городоцька, при наявності дорожнього знаку «Поворот праворуч заборонено», здійснив поворот праворуч, чим порушив п. 3.22 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП тягне адміністративну відповідальність. Вчинене позивачем порушення ПДР України стало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР України. До відзиву долучено відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського. Представник відповідача вказує, що поліцейським було належним чином роз`яснено водію його конституційні права, він був належним чином ознайомлений з матеріалами справи. Отже, інспектор мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством. А тому, представник відповідача просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.
23.02.2026 року до суду позивачем надіслано відповідь на відзив, викладене в якій зводиться до доводів позовних вимог.
Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
16.02.2026 ОСОБА_1 . звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16 лютого 2026 року головуючим у справі визначено суддю Ціпивко І.І.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.02.2026 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, за наявними у цій справі доказами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом 5 днів з дня їх отримання.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що інспектором 2 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Риндин М.Г. 01.02.2026 винесено стосовно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА № 6601448 у справі про адміністративне правопорушення, згідно якої його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 340 грн. 
За змістом вищевказаної постанови ОСОБА_1 01.02.2026 о 22:55 год у місті Львові по просп. Чорновола, керуючи транспортним засобом марки «КІА» модель «SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.22. «Поворот праворуч заборонено», чим порушив п.33 ПДР України та здійснив поворот праворуч на вул. Городоцьку.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення ним Правил дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з положеннями ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв, 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до п.1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).
Відповідно до п.8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до п.8.4. «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Як вбачається з п.8.4 «г» правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, дорожні знаки поділяються на групи: в тому числі наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;.
Згідно розділу 33 ПДР до заборонених знаків, в тому числі відноситься знак 3.22 «Поворот праворуч заборонено». Знак забороняє поворот праворуч. Дія знаку не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами.
Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6601448 від 01.02.2026 ОСОБА_1 о 22:55 год у місті Львові по просп. Чорновола, керуючи транспортним засобом марки «КІА» модель «SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.22. «Поворот праворуч заборонено», чим порушив п.33 ПДР України та здійснив поворот праворуч на вул. Городоцьку, м.Львів.
Судом встановлено, що згідно з відеозаписом, наданим Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, який було здійснено на нагрудні портативні камери поліцейських, позивач, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «КІА» модель «SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по просп. Чорновола у м.Львові, перед проїздом перехрестя проспекту Чорновола – вул. Городоцької, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.22. «Поворот праворуч заборонено» та здійснив поворот праворуч. Після закінчення маневру позивач одразу ж був зупинений працівниками поліції. У ході розмови працівник поліції роз`яснив причину зупинки, суть правопорушення, пояснив та вказав також, як мав позивач рухатися і де саме мав повернути праворуч, роз`яснив права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, відібрав пояснення у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознайомив позивача з винесеною постановою та роз`яснив йому строк на оскарження постанови, а також порядок і строк на сплату штрафу і наслідки його несплати у встановлений строк.
Вищенаведені обставини підтверджуються відтвореним судом відеозаписом, на якому працівниками поліції в ході безперервної відеозйомки чітко зафіксовані події 01 лютого 2026 року за участю водія автомобіля «КІА» модель «SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , зокрема: момент правопорушення безпосередньо зафіксовано о 22 год. 43 хв. 02 сек., з якого вбачається порушення позивачем під час керування вищевказаним транспортним засобом п.33 ПДР, а саме невиконання вимог дорожнього знаку 3.22. «Поворот праворуч заборонено»; пояснення працівником поліції про причини зупинки транспортного засобу водію ОСОБА_1 (файл «сliоp-0» 22:43 год); роз`яснення водієві права, передбачені ст.268 КУпАП та положення ст.63 Конституції України (файл «сliоp-0» 22:43 год.); пояснення водія про те, що мав намір їхати з пр. Чорновола на пр. Свободи (в центр – рух прямо), але пригадав, що вихідні дні центральна частина міста закрита (пішохідна зона), при виборі повернути наліво чи на право, обрав поворот направо, при цьому керувався стрілками для маршрутних транспортних засобів (файл «сliоp-0» 22:44 год.); повідомлення працівником поліції про розгляд справи про адміністративне правопорушення та відібрання від особи, яка притягується до адміністративної відповідальності пояснень (файл «сliоp-0» 22:51 год.); ознайомлення позивача з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та роз`яснення працівником поліції змісту винесеної постанови, право на її оскарження, строк оскарження постанови, порядок та строк на сплату штрафу, а також наслідки його несплати у встановлений строк (файл «сliоp-0» 22:52 год); вручення позивачу копії оскаржуваної постанови серії ЕНА № 6601448 від 01.02.2026 року (файл «сliоp-1» 23:03 год.).
Дослідженням в сукупності усіх доказів у справі суд дійшов до переконання про обґрунтованість рішення поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 122 КУпАП, а саме те, що автомобіль КІА» модель «SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував позивач здійснив рух праворуч, всупереч вимозі наказового дорожнього знаку 3.22. «Поворот праворуч заборонено».
Щодо доводів позивача про відсутність у постанові належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, слід зазначити, що у даному випадку необхідно враховувати висновки Верховного Суду, згідно з якими правильним є висновок, що вказаними відеозаписами підтверджуються обставини викладені у оскаржуваній постанові та спростовуються доводи позивача щодо недопущення порушень Правил дорожнього руху, а окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Аналогічний за своєю суттю і змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, від 11.09.2018 року у справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 року у справі № 826/15341/15.
Щодо доводів позивача про порушення прав через не надання для ознайомлення та дослідження доказів вчинення правопорушення слід зазначити таке.
Згідно з відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції (clip-0.mp4, часові відмітки 22:51:53) вбачається, що інспектором роз`яснено позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП, а також запропоновано надати для ознайомлення відеозапис з зафіксованим правопорушенням, таким правом позивач не скористався, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи позивача про порушення його прав та однобічного розгляду справи.
Відтак, суд дійшов висновку, що доводи позивача не спростовують доводів відповідача та доказів у справі.
З огляду на те, що подія правопорушення була зафіксована поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів, і відеозапис було долучено до матеріалів даної адміністративної справи, тому суд вважає, що такий доказ є належним, оскільки підтверджує факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові. Інші пояснення позивача щодо незаконності винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП вказують на намагання позивача уникнути відповідальності встановленої Законом, однак не вказують на неправомірність дій відповідача.
Здійснюючи розширений аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов`язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.
Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, оскільки працівниками поліції було встановлено факт порушення позивачем п. 33 ПДР України (порушення вимог наказових знаків), працівники поліції мали достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Процедура розгляду справи була дотримана: роз`яснено права, повідомлено зміст правопорушення, оголошено рішення.
Суд дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП винесена правомірно, її зміст не суперечить нормам законодавства, порушень при її винесенні не встановлено.
Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.
Виходячи із вищевикладеного, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Щодо розподілу судових витрат у справі.
Ураховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст.77,229,268-271, 286 КАС України, суд
ухвалив:
Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження. В задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 27.03.2026 року.

Суддя    Ірина ЦІПИВКО