номер провадження справи 17/6/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 Справа № 908/39/26
м. Запоріжжя 

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/39/26

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-МК", 49000, м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 2, корп. 11
до відповідача: акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", 71503 Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133 
про стягнення 135 048,19 грн 
СУТЬ СПОРУ:

02.01.26 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за вих. від 29.12.25 товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-МК" (далі ТОВ "Велес-МК") до акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "ВП "ЗАЕС" АТ "НАЕК "Енергоатом") про стягнення заборгованості за договором поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761 у розмірі 135 048,19 грн, з яких: 110 826,19 грн індексу інфляції (інфляційнихі втрат) та 24 222,00 грн - 3 % річних.
Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 908/39/26 між суддями від 02.01.26, вказану позовну заяву передано на розгляд судді Корсуну В.Л.
Ухвалою від 07.01.26 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/39/265 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.
22.01.26 до суду в системі "Електронний суд" надійшов відзив за вих. від 22.01.26 № 21-562/28-вих, в якому представник відповідача заперечив проти позовних вимоги та просить суд відмовити позивачу в задоволені позову і застосувати до вимог, зазначених в позові, строки позовної давності, передбачені діючим законодавством.
26.01.26 до суду в системі "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь за вих. від 26.01.26 на відзив, в якій представник позивача заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві за вих. від 22.01.26 № 21-562/28-вих на позовну заяву та просить суд врахувати вказану відповідь за вих. від 26.01.26 на відзив під час ухвалення судового рішення у цій справі.
02.02.26 до суду в системі "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення за вих. від 02.02.26 № 21-877/28-вих на відповідь на відзив, в яких представник відповідача просить суд відмовити позивачу в задоволені позову і застосувати до вимог, зазначених в позові, строки позовної давності, передбачені діючим законодавством.
Враховуючи положення ч. 1, ч. 4 ст. 116 та ст. 248 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 09.03.26 включно.
Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні. 
Судом прийнято до розгляду: відзив відповідача за вих. від 22.01.26 № 21-562/28-вих на позовну заяву, відповідь позивача за вих. від 26.01.26 на відзив та заперечення відповідача за вих. від 02.02.26 № 21-877/28-вих на відповідь на відзив.
В обґрунтування своєї правової позиції у позовній заяві за вих. від 29.12.25 та у відповіді за вих. від 26.01.26 на відзив позивач зазначив, що відповідач в порушення умов договору поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761 здійснив позивачу оплату за поставлений товар з порушенням строку значеним договором. Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач зазначив, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідачем сплачено за поставлений товар з пропущенням строку, враховуючи, що кредитор вправі вимагати сплати інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання, керуючись ст. 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 135 048,19 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761, а саме: 110 826,19 грн індекс інфляції (інфляційні втрати) за загальний період з грудня 2020 року по вересень 2021 року та 24 222,00 грн 3 % річних за загальний період з 01.12.20 по 15.09.21.
Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві за вих. від 22.01.26 № 21-562/28-вих на позовну заяву та в запереченнях за вих. від 02.02.26 № 21-877/28-вих на відповідь на відзив. Просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі і застосувати до вимог, зазначених в позові, строки позовної давності, передбачені діючим законодавством та зазначивши при цьому, що:
- станом на дату подання відзиву, в Україні продовжено строк дії воєнного стану;
- Енергодарська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, в межах якої розташовані виробничі потужності відповідача, з 04.03.22 перебуває у тимчасовій окупації;
- даний спір у справі виник з приводу виконання договірних зобов`язань за договором поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761, укладений між позивачем та філією «Відокремлений підрозділ» «Запорізька АЕС», який знаходиться на тимчасово окупованій території за адресою: м. Енергодар, вул. Промислова, 133; 
- первинна документація, у т.ч. договір поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761, докази його виконання, листування та інше знаходяться за місцезнаходженням Запорізької АЕС: м. Енергодар Запорізької області, та наразі відсутні у відповідача;
- позивачем не враховано, що фактично товар за договором був отриманий та оприбуткований відповідачем лише через декілька днів після складання Позивачем відповідної видаткової накладної, що підтверджується Випискою № 24 з регістру аналітичного обліку філії «ВП ЗАЕС» про стан розрахунків між філією «ВП ЗАЕС» та ТОВ "Велес-МК" за договором поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761 станом на 07.01.26, та зазначенням у платіжних інструкціях на оплату товару задДоговором номеру та дати прибуткового ордеру;
- як вбачається з п. 3.3. Договору, строк виконання грошового зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ умовами договору не встановлений. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у 7-денний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України). Обов`язок негайного виконання не випливає із спірного договору та актів цивільного законодавства (п. 3.3. Договору, ч. 2 ст. 530 ЦК України). Оскільки вимога про сплату частини вартості товару у розмірі суми 479 625,00 грн від позивача не надходила, тому строк оплати цієї частини вартості товару не настав. Враховуючи вищезазначене, строк оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ 479 625,00 грн не настав, в зв`язку з чим, здійснення оплати ПДВ є правом, а не обов`язком відповідача;
- на адресу відповідача в порядку, визначеному законодавством, претензії позивачем не направлялись, тобто стороною договору порушено умови договору щодо досудового врегулювання спору;
- АТ «НАЕК «Енергоатом» належить до державного сектору економіки, діяльність якого спрямована на виробництво електроенергії та її реалізації у спосіб визначений законодавством України;
- основним постачальником електричної енергії у цей критично важливий для України період є АЕС, збереження нормального режиму роботи системи атомних електростанцій є гарантією забезпечення економіки та забезпечення населення держави електроенергією в умовах втрат, завданих країною агресором. Відповідача включено до Переліку підприємств оборонно-промислового комплексу;
- позивач у позові зазначає період прострочення виконання грошового зобов`язання: грудень 2020 - березень 2022 року. Між тим, враховуючи умови договору щодо строку оплати, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період грудень 2020 - березень 2022 року безпідставне. Розрахунки Позивача не вірні, оскільки вказані дні не є днями прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема в частині оплати вартості товару у розмірі суми ПДВ;
- термін позовної давності для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що виникають через прострочення виконання грошового зобов`язання, обмежується 3 роками, що передували зверненню з позовом. Кредитор не може вимагати нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період прострочення, якщо він не заявляв вимоги про їх сплату протягом трьох років з моменту порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у 3 роки (ст. 257 цього Кодексу). А тому, є безпідставним нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період грудень 2020 - березень 2022 року. 
Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Наявні матеріали справи за № 908/39/26 дозволяють розглянути справу по суті спору. 
За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.
Приймаючи до уваги приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти. 
При цьому, судом враховано, що:
- у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається; 
- станом на час прийняття та підписання процесуального рішення у цій справі по суті спору бойові дії ведуться на території Запорізької області, а не в місті Запоріжжя; 
- прийом документів Господарським судом Запорізької області здійснюється в паперовому та електронному вигляді; 
- сторони по справі користуючись правами визначеними ст. ст. 42, 46 ГПК України, вправі клопотати та подавати заяви у справі як в паперовому, так і в електронному вигляді. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.20 (29.09.20) між товариствома з обмеженою відповідальністю "Велес-МК" (Постачальник) та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (Покупець) укладено договір поставки товару № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761 (Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти і сплатити, згідно специфікації товар на загальну суму з ПДВ 2 877 750,00 грн (згідно ДК 021:2015-44190000-8 «Конструкційні матеріали різні» (Оздоблювальні матеріали).
Згідно із п. 1.2. Договору (з урахуванням додаткової угоди від 16.12.20 (29.12.20) № 1), строк поставки товару: жовтень 2020 - травень 2021.
Пунктом 3.1. Договору визначено, що сума договору складає 2 398 125,00 грн. Крім того ПДВ 20 %: 479 625,00 грн, загальна вартість договору складає 2 877 750,00 грн.
У відповідності до п. 3.2. Договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.
Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 3.3. Договору).
Згідно із п. 4.2. Договору, поставка товару відбувається в строк згідно із п. 1.2.
Відповідно до п. 4.5. Договору, Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством, з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» . Електронна адреса Покупця для листування в рамках адміністрування ГЩВ: pdvzaes@mqw.npp.zp.ua. Постачальник зобов`язується вказувати в податковій накладній позначення одиниці вимірювання товару, що надається за Договором, згідно з вимогами «Класифікатору системи позначень одиниць вимірювання та обліку», ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарту України від 09.01.97 № 8.
Пунктами 10.1. та 10.2. Договору визначено, що всі спори, які можуть виникнути з даного договору або з приводу договору, сторони спробують витрішити угодою. Досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим. 
Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з моменту укладання (п. 12.1. Договору).
На виконання умов договору ТОВ "Велес-МК" поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 2 877 750,00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками видатковими накладними, а саме: № 19 від 01.10.20 на загальну суму 169 565,70 грн, № 20 від 13.10.20 на загальну суму 221 009,10 грн, № 21 від 21.10.20 на загальну суму 130 032,00 грн, № 22 від 17.11.20 на загальну суму 135 600,00 грн, № 23 від 17.11.20 на загальну суму 335 819,52 грн, № 25 від 19.11.20 на загальну суму 99 810,00 грн, № 29 від 10.12.20 на загальну суму 124 390,56 грн, № 31 від 11.12.20 на загальну суму 162 540,00 грн, № 32 від 11.12.20 на загальну суму 87 746,40 грн, № 33 від 14.12.20 на загальну суму 162 609,84 грн, № 35 від 21.12.20 на загальну суму 9 247,20 грн, № 37 від 22.12.20 на загальну суму 195 048,00 грн, № 1 від 13.01.21 на суму 55 384,56 грн, № 6 від 26.02.21 на суму 130 032,00 грн, № 9 від 26.02.21 на загальну суму 38 787,84 грн, № 10 від 26.02.21 на суму 135 600,00 грн, № 8 від 01.03.21 на загальну суму 34 250,40 грн, № 11 від 05.03.21 на загальну суму 352 001,52 грн, № 18 від 17.03.21 на загальну суму 106 260,00 грн та № 13 від 18.03.21 на загальну суму 192 015,36 грн.
На підставі вказаних поставок ТОВ "Велес-МК" оформлені податкові накладні, а саме (копії яких містяться в матералах справи): № 1 від 01.10.20 на загальну суму 169 565,70 грн (квитанція про реєстрацію від 12.10.20); № 2 від 13.10.20 на загальну суму 221 009,10 грн (квитанція про реєстрацію від 23.10.20); № 3 від 21.10.20 на загальну суму 130 032,00 грн (квитанція про реєстрацію від 13.11.20); № 1 від 17.11.20 на загальну суму 135 600,00 грн (квитанція про реєстрацію від 02.12.20); № 2 від 17.11.20 на загальну суму 335 819,52 грн (квитанція про реєстрацію від 02.12.20); № 4 від 19.11.20 на загальну суму 99 810,00 грн (квитанція про реєстрацію від 08.12.20); № 2 від 10.12.20 на загальну суму 124 390,56 грн (квитанція про реєстрацію від 28.12.20); № 4 від 11.12.20 на загальну суму 162 540,00 грн (квитанція про реєстрацію від 30.12.20); № 5 від 11.12.20 на загальну суму 87 746,40 грн (квитанція про реєстрацію від 28.12.20); № 6 від 14.12.20 на загальну суму 162 609,84 грн (квитанція про реєстрацію від 06.01.21); № 8 від 21.12.20 на загальну суму 9 247,20 грн (квитанція про реєстрацію від 05.01.21); № 10 від 22.12.20 на загальну суму 195 048,00 грн (квитанція про реєстрацію від 14.01.21); № 1 від 13.01.21 на загальну суму 55 384,56 грн (квитанція про реєстрацію від 28.01.21); № 1 від 26.02.21 на загальну суму 130 032,00 грн (квитанція про реєстрацію від 15.03.21); № 4 від 26.02.21 на загальну суму 38 787,84 грн (квитанція про реєстрацію від 15.03.21); № 5 від 26.02.21 на загальну суму 135 600,00 грн (квитанція про реєстрацію від 15.03.21); № 1 від 01.03.21 на загальну суму 34 250,40 грн (квитанція про реєстрацію від 15.03.21); № 2 від 05.03.21 на загальну суму 352 001,52 грн (квитанція про реєстрацію від 19.03.21); № 11 від 17.03.21 на загальну суму 106 260,00 грн (квитанція про реєстрацію від 13.04.21); № 5 від 18.03.21 на загальну суму 192 015,36 грн (квитанція про реєстрацію від 07.04.21).
Відповідачем, у свою чергу, сплачено за поставлений товар у розмірі 2 877 750,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, а саме: № 1387 від 18.02.21 на суму 34 510,50 грн, № 1389 від 18.02.21 на суму 1 386,00 грн, № 1392 від 18.02.21 на суму 135 055,20 грн, № 1393 від 18.02.21 на суму 142 928,70 грн, № 1396 від 18.02.21 на суму 19 152,00 грн, № 1400 від 18.02.21 на суму 57 542,40 грн, № 2888 від 18.02.21 на суму 94 231,20 грн, № 2890 від 18.02.21 на суму 4 503,60 грн, № 2893 від 18.02.21 на суму 1 075,20 грн, № 2897 від 18.02.21 на суму 159 455,52 грн, № 2899 від 18.02.21 на суму 32 508,00 грн, № 2900 від 18.02.21 на суму 563,88 грн, № 2902 від 18.02.21 на суму 1 110,00 грн, № 2903 від 18.02.21 на суму 137 742,12 грн, № 2905 від 18.02.21 на суму 4 440,00 грн, № 2906 від 18.02.21 на суму 135 600,00 грн, № 2958 від 18.02.21 на суму 130 032,00 грн, № 6118 від 14.04.21 на суму 38 640,00 грн, № 6148 від 14.04.21 на суму 1 327,20 грн, № 6151 від 14.04.21 на суму 47 779,20 грн, № 6153 від 14.04.21 на суму 360,00 грн, № 6157 від 14.04.21 на суму 162 540,00 грн, № 6160 від 14.04.21 на суму 28 004,40 грн, № 6163 від 14.04.21 на суму 16 324,80 грн, № 6166 від 14.04.21 на суму 79 701,36 грн, № 6168 від 14.04.21 на суму 3 870,72 грн, № 6172 від 14.04.21 на суму 158 739,12 грн, № 6335 від 14.04.21 на суму 130 032,00 грн, № 6348 від 14.04.21 на суму 15 101,52 грн, № 14086 від 01.09.21 на суму 17 406,48 грн, № 14134 від 01.09.21 на суму 3 222,00 грн, № 14138 від 01.09.21 на суму 6 025,20 грн, № 14142 від 01.09.21 на суму 4 174,32 грн, № 14149 від 01.09.21 на суму 32 508,00 грн, № 15715 від 23.09.21 на суму 192 015,36 грн, № 15741 від 23.09.21 на суму 125 857,68 грн, № 15779 від 23.09.21 на суму 213 593,52 грн, № 3469 від 15.02.22 на суму 45 653,08 грн, № 5589 від 17.03.22 на суму 9 731,48 грн, № 5590 від 17.03.22 на суму 38 787,84 грн, № 5591 від 17.03.22 на суму 34 250,40 грн, № 5592 від 17.03.22 на суму 135 600,00 грн, № 5596 від 17.03.22 на суму 106 260,00 грн, № 5613 від 17.03.22 на суму 138 408,00 грн.
Порушення терміну оплати поставленого за договором поставки товару стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 110 826,19 грн індексу інфляції (інфляційні втрати) та 24 222,00 грн - 3 % річних.
Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне. 
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із положеннями ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Згідно із ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Факт здійснення поставки товару на суму 2 877 750,00 грн підтверджується належним чином засвідченими копіями видаткових та податкових накладними, які долучені до матеріалів цієї справи.
Як зазначалось вище у тексті цього рішення, згідно із п. 3.2. Договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.
Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 3.3. Договору).
Відповідач свого обов`язку щодо вчасної оплати позивачу за поставлений товар обумовленого у договорі не виконав та сплатив за поставлений товар з простроченням терміну, що підтверджується платіжними інструкціями, які перераховані вище в цьому процесуальному рішенні.
Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено до суд позов щодо стягнення з відповідача індексу інфляції (інфляційні втрати) та 3 % річних в рамках договору поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761.
Разом з тим, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Так, враховуючи приписи п. 3.2. Договору, кінцевою датою оплати за кожною з видаткових накладних є:
- за видатковою накладною № 19 від 01.10.20 - не пізніше 30.11.20;
- за видатковою накладною № 20 від 13.10.20 - не пізніше 12.12.20;
- за видатковою накладною № 21 від 21.10.20 - не пізніше 20.12.20;
- за видатковою накладною № 22 від 17.11.20 - не пізніше 16.01.21;
- за видатковою накладною № 23 від 17.11.20 - не пізніше 16.01.21;
- за видатковою накладною № 25 від 19.11.20 - не пізніше 18.01.21;
- за видатковою накладною № 29 від 10.12.20 - не пізніше 08.02.21;
- за видатковою накладною № 31 від 11.12.20 - не пізніше 09.02.21;
- за видатковою накладною № 32 від 11.12.20 - не пізніше 09.02.21;
- за видатковою накладною № 33 від 14.12.20 - не пізніше 12.02.21;
- за видатковою накладною № 35 від 21.12.20 - не пізніше 19.02.21;
- за видатковою накладною № 37 від 22.12.20 - не пізніше 20.02.21;
- за видатковою накладною № 1 від 13.01.21 - не пізніше 14.03.21;
- за видатковою накладною № 6 від 26.02.21 - не пізніше 27.04.21;
- за видатковою накладною № 9 від 26.02.21 - не пізніше 27.04.21;
- за видатковою накладною № 10 від 26.02.21 - не пізніше 27.04.21;
- за видатковою накладною № 8 від 01.03.21 - не пізніше 30.04.21;
- за видатковою накладною № 11 від 05.03.21 - не пі пізніше 04.05.21;
- за видатковою накладною № 18 від 17.03.21 - не пізніше 16.05.21;
- за видатковою накладною № 13 від 18.03.21 - не пізніше 17.05.21.
За поставку товару у відповідності до приписів п. 3.2. Договору, відповідачем було здійснено оплату за вартість товару наступним чином:
- за видатковою накладною № 19 від 01.10.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 1387 від 18.02.21 на суму 34 510,50 грн та № 1392 від 18.02.21 на суму 135 055,20 грн;
- за видатковою накладною № 20 від 13.10.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 1389 від 18.02.21 на суму 1 386,00 грн, № 1393 від 18.02.21 на суму 142 928,70 грн, № 1396 від 18.02.21 на суму 19 152,00 грн та № 1400 від 18.02.21 на суму 57 542,40 грн;
- за видатковою накладною № 21 від 21.10.20 сплачено платіжною інструкцією № 2958 від 18.02.21 на суму 130 032,00 грн;
- за видатковою накладною № 22 від 17.11.20 сплачено платіжною інструкцією № 2906 від 18.02.21 на суму 135 600,00 грн;
- за видатковою накладною № 23 від 17.11.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 2897 від 18.02.21 на суму 159 455,52 грн, № 2899 від 18.02.21 на суму 32 508,00 грн, № 2900 від 18.02.21 на суму 563,88 грн, № 2902 від 18.02.21 на суму 1 110,00 грн, № 2903 від 18.02.21 на суму 137 742,12 грн та № 2905 від 18.02.21 на суму 4 440,00 грн;
- за видатковою накладною № 25 від 19.11.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 2888 від 18.02.21 на суму 94 231,20 грн, № 2890 від 18.02.21 на суму 4 503,60 грн та № 2893 від 18.02.21 на суму 1 075,20 грн;
- за видатковою накладною № 29 від 10.12.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 6153 від 14.04.21 на суму 360,00 грн, № 6160 від 14.04.21 на суму 28 004,40 грн, № 6163 від 14.04.21 на суму 16 324,80 грн та № 6166 від 14.04.21 на суму 79 701,36 грн;
- за видатковою накладною № 31 від 11.12.20 сплачено платіжною інструкцією № 6157 від 14.04.21 на суму 162 540,00 грн;
- за видатковою накладного № 32 від 11.12.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 6118 від 14.04.21 на суму 38 640,00 грн, № 6148 від 14.04.21 на суму 1 327,20 грн та № 6151 від 14.04.21 на суму 47 779,20 грн;
- за видатковою накладною № 33 від 14.12.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 6168 від 14.04.21 на суму 3 870,72 грн та № 6172 від 14.04.21 на суму 158 739,12 грн;
- за видатковою накладною № 35 від 21.12.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 14134 від 01.09.21 на суму 3 222,00 грн та № 14138 від 01.09.21 на суму 6 025,20 грн;
- за видатковою накладною № 37 від 22.12.20 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 6335 від 14.04.21 на суму 130 032,00 грн, № 6348 від 14.04.21 на суму 15 101,52 грн, № 14086 від 01.09.21 на суму 17 406,48 грн та № 14149 від 01.09.21 на суму 32 508,00 грн;
- за видатковою накладною № 1 від 13.01.21 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 3469 від 15.02.22 на суму 45 653,08 грн та № 5589 від 17.03.22 на суму 9 731,48 грн;
- за видатковою накладною № 6 від 26.02.21 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 14142 від 01.09.21 на суму 4 174,32 грн та № 15741 від 23.09.21 на суму 125 857,68 грн;
- за видатковою накладною № 9 від 26.02.21 сплачено платіжною інструкцією № 5590 від 17.03.22 на суму 38 787,84 грн;
- за видатковою накладною № 10 від 26.02.21 сплачено платіжною інструкцією № 5592 від 17.03.22 на суму 135 600,00 грн;
- за видатковою накладною № 8 від 01.03.21 сплачено платіжною інструкцією № 5591 від 17.03.22 на суму 34 250,40 грн;
- за видатковою накладною № 11 від 05.03.21 сплачено наступними платіжними інструкціями: № 5613 від 17.03.22 на суму 138 408,00 грн та № 15779 від 23.09.21 на суму 213 593,52 грн;
- за видатковою накладною № 18 від 17.03.21 сплачено платіжною інструкцією № 5596 від 17.03.22 на суму 106 260,00 грн;
- за видатковою накладною № 13 від 18.03.21 сплачено платіжною інструкцією № 15715 від 23.09.21 на суму 192 015,36 грн.
Таким чином, Покупцем (відповідачем) здійснено перерахування грошових коштів в сумі 2 877 750,00 грн. Проте, з порушення визначеного в договорі сторонами строку.
За змістом наведеної норми закону, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування на суму боргу 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Сплата 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та індексу інфляції (інфляційних втрат) заявлені позивачем обґрунтовано.
Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи "ЗАКОНОДАВСТВО" розрахунок 3 % річних, а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача за періоди вказані в розрахунку (періоди менші ніж повинні бути) таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 224 222,00 грн 3 % річних.
Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи "ЗАКОНОДАВСТВО" розрахунок індексу інфляції (інфляційних втрат), а також період його нарахування, судом визнано розрахунок позивача таким, що виконано вірно. А тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 110 826,19 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).
Отже, позивачем доведено обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог.
Відповідач належними, допустимими та достовірними доказами не спростував доводів позивача щодо порушення відповідачем строку виконання грошових зобов`язань. На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Наведене вище в тексті цього рішення спростовує всі доводи АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "ВП "ЗАЕС" АТ "НАЕК "Енергоатом" щодо правових підстав для відмови у задоволенні позову у цій справі. 
При цьому, надуманими та безпідставними судом визнаються твердження відповідача щодо:
- знаходження первинно-бухгалтерської документації за місцезнаходженням філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". Судом прийнято до уваги, що вказані в матеріалах справи № 908/39/26 господарські відносини між сторонами у справі за договором поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761 виникли та відбувались до введення в Україні воєнного стану введеного Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022. Крім того, в матеріалах справи № 908/39/26 знаходяться договір поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761 та вся первинно-бухгалтерська документація до вказаного договору;
- настання зобов`язання зі сплати вартості поставленого товару. Судом дослідженно всі матеріали справи № 908/39/26 у т.ч. договір поставки товару від 17.09.20 (29.09.20) № 331(5)20УК/53-121-01-20-09761, в якому не визначено, що поставка (дата та час) визначається за виписками відповідача з регістру аналітичного обліку філії про стан розрахунків між позивачем та відповідачем, в т.ч. за випискою № 24 про яку веде мову відповідач у відзиві за вих. від 22.01.26№ 21-562/28-вих на позовну заяву;
- оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ. В матеріалах справи містяться всі видаткові накладні згідно яких буто поставлено товар позивачем відповідачу. На підставі вказаних видаткових накладних позивачем було сформовано податкові накладні, які були спрямовано на реєстрацію та зареєстровано у ЄРПН про що свідчать відповідні квитанції про реєстрацію податкових накладних, які містяться в матералах цієї справи;
- досудового врегулювання спору між сторонами. За приписами ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ГПК України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. В свою чергу, ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зміст наведених норм прямо вказує на право особи (юридичної чи фізичної) на звернення з позовом до суду і таке право є абсолютним і не підлягає обмеженню;
- терміну позовної давності для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Суд вважає, що вказані посилання відповідач є безпідставними, оскільки згідно із Законом України від 30.03.20 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», Цивільний кодекс України доповнено пунктами 12 - 14, якими передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки, зокрема, визначені ст. 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету міністрів України від 27.06.23 № 651, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.23 на всій території України карантин, встановлений 12.03.20 з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У той же час, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022, затв. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Запроваджений Указом Президента України від 24.02.22 воєнний стан в країні неодноразово продовжувався і наразі триває. При цьому, Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.25, виключено Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України;
- того, що оскільки він (відповідач) належить до державного сектору економіки, неможливість своєчасного виконання ним грошового зобов`язання за договором у справі викликана об`єктивними негативними чинниками, що не залежать від волі відповідача, доводять відсутність вини в діях цього учасника договірних відносин та виключають підставу відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Наведені вище в тексті цього рішення заперечення відповідача не спростовують факту не виконання відповідачем у цій справі умов договору та не звільняють АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "ВП "ЗАЕС" АТ "НАЕК "Енергоатом" від відповідальності за не виконання такого договору. 
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.19 у справі № 902/761/18, від 20.08.20 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
При цьому, в контексті положень ст. 55 Конституції України (кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань), а також вимог ст. 4 ГПК України (право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується …), через надуманість та безпідставність, судом відхиляється викладені у відзиві твердження представника відповідача. 
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам. 
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 11, 13-15, 20, 24, 42, 46, 73-79, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ 19355964) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-МК" (49000, м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 2, корп. 11, код ЄДРПОУ 38753952) - 110 826 (сто десять тисяч вісімсот двадцять шість) грн 19 коп. індексу фніляції (інфляційних втрат), 24 222 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять дві) грн 00 коп. 3 % річних та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.03.26.

Суддя В.Л. Корсун