Головуючий І інстанції: Заічко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 р. 	Справа № 520/21815/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.10.25 по справі № 520/21815/25
за позовом ОСОБА_1 
до  НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, вякому просив суд: 
- визнати дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо відмови Позивачу ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 - протиправними;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України виплатити Позивачу ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він був призваний на строкову військову службу 07 жовтня 2020 року. На підставі рапорту Позивача від 06.05.2021 Р-7813 наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 15 липня 2021 року № 285-ОС він був прийнятий на військову службу за контрактом осіб сержантського та старшинського складу та з ним було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 (три) роки. Позивач зазначає, що він під падає під умови визначені постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у зв`язку з чим 31.07.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_1 ) капітану ОСОБА_2 з питання направлення документів до Міністерства оборони України для отримання одноразової грошової допомоги. Позивач зазначає, що відповідачем допущено протиправні дії щодо відмови Позивачу ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права та законні інтереси. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 адміністративний позов – залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що у відповідності до абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 у віці до 25 років уклав контракт про проходження військової служби під час воєнного стану, брав безпосередню участь у бойових діях в районі ведення воєнний (бойових) дій та у відповідності до абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.
На переконання позивача, він має повне право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно пункту 4 Постанови № 153.
Інше тлумачення, не відповідатиме меті прийняття Постанови № 153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та матиме ознаки дискримінації.
При цьому, Постанова № 153 не містить жодних обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди військовослужбовцями, які проходили строкову службу та уклали контракт до введення в Україні воєнного стану.
Тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 у вузькому значенні, буде дискримінаційним відносно осіб, які були призвані на строкову військову службу та уклали контракт до введення в Україні воєнного стану.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що в розумінні Постанови КМУ №153 (зі змінами) від 11.02.2025 року, на прикладі п.9 Порядку зазначено, що «окремі категорії громадян, які бажають бути прийнятими на військову службу за контрактом відповідно до цього Порядку, подають до центрів рекрутингу або рекрутингових підрозділів військових частин через рекрутингові платформи (у разі їх створення), зокрема через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (далі - електронний кабінет призовника) заяву в паперовій або електронній формі...» Тобто особи, які не проходили службу до цього. Фактично слід стверджувати, що під дані норми постанови позивач не підпадає.
Представник відповідача зазначає, що у п. 1 Порядку передбачено, що «Погодитися з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект).». Фактично позивачем було укладено контракт для подальшого проходження служби 15 липня 2021 року.
Відповідно до п. 2 Порядку визначено, що під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років (далі - окремі категорії громадян). В той же час з позивачем було укладено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України 15 липня 2021 року, тобто до моменту запровадження воєнного стану в Україні.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що старший сержант ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу 07 жовтня 2020 року.
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15 липня 2021 року № 285 - ОС «Про особовий склад» прийнято на військову службу за контрактом військовослужбовця строкової служби солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до підпункту 2 пункту 8 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дія контракту ОСОБА_1 була продовжена понад встановлені строки на період дії воєнного стану наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 15 липня 2024 року №529-ОС «Про особовий склад».
31.07.2025 року старшим сержантом ОСОБА_1 подано рапорт Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_1 ) капітану ОСОБА_2 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про виплату інспектору прикордонної служби 2 категорії - водій третьої групи інспекторів прикордонної служби третього відділення інспекторів прикордонної служби п`ятої прикордонної застави (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_1 ) старшому сержанту ОСОБА_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, згідно положень абзацу 2 та 4 пункту четвертого Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
11.08.2025 року НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України листом № 02.2/41518/25-Вн від 11.08.2025 «Про доведення інформації» за результатами розгляду рапорту, начальник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби зобов`язав, без визначення відповідальної особи, довести до військовослужбовця, що відповідні виплати здійснюються військовослужбовцям, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 p. № 2102-ІХ, проте старший сержант ОСОБА_1 був призваний на військову службу 07.10.2020 року, тобто до початку запровадження воєнного стану – 24 лютого 2022 року – дія відповідної Постанови на нього не розповсюджується.
Вказану відмову позивач вважає протиправною, яка порушує його права та законні інтереси.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на те, що відповідач допустив протиправні дії є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі – Постанова № 153) та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі – Порядок).
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Аналіз положень пункту 4 Постанови КМУ №153 дає підстави суду дійти висновку, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов:
- які до набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX;
- проходять військову службу;
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року).
Колегія суддів звертає увагу, що метою прийняття Постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби. При цьому, йдеться про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців у віці до 25 років.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 31.07.2025 року старшим сержантом ОСОБА_1 подано рапорт Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_1 ) капітану ОСОБА_2 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про виплату інспектору прикордонної служби 2 категорії - водій третьої групи інспекторів прикордонної служби третього відділення інспекторів прикордонної служби п`ятої прикордонної застави (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_1 ) старшому сержанту ОСОБА_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, згідно положень абзацу 2 та 4 пункту четвертого Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153, у зв`язку з чим була складена відповідь від 11.08.2025 року, в якій зазначено про відсутність підстав для задоволення рапорту.
11.08.2025 року НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України листом № 02.2/41518/25-Вн від 11.08.2025 «Про доведення інформації» за результатами розгляду рапорту, начальник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби зобов`язав, без визначення відповідальної особи, довести до військовослужбовця, що відповідні виплати здійснюються військовослужбовцям, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 p. № 2102-ІХ, проте старший сержант ОСОБА_1 був призваний на військову службу 07.10.2020 року, тобто до початку запровадження воєнного стану – 24 лютого 2022 року – дія відповідної Постанови на нього не розповсюджується.
У відповіді зазначено про те, що обов`язковою умовою для отримання одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах є початок проходження військової служби після оголошення воєнного стану. 
Так, наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15 липня 2021 року № 285 - ОС «Про особовий склад» прийнято на військову службу за контрактом військовослужбовця строкової служби солдата ОСОБА_1 . Відповідно до підпункту 2 пункту 8 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дія контракту ОСОБА_1 була продовжена понад встановлені строки на період дії воєнного стану наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 15 липня 2024 року №529-ОС «Про особовий склад».
Отже, позивач від 06.05.2021 Р-7813 наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 15 липня 2021 року № 285-ОС був прийнятий на військову службу за контрактом осіб сержантського та старшинського складу та з ним було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 (три) роки, тобто прийнятий на військову службу за контрактом 15 липня 2021 року, що не підпадає під вимогу п.4 постанови Кабінету Міністрів України №153.
Так, з урахуванням співставлення та аналізу документів наданих позивачем до матеріалами справи судом встановлено, що позивач станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі в Державній прикордонній службі України.
Отже, на підставі вищевикладеного, слідує, що позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років до введення воєнного стану Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, що виключає одну із основних умов одержання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена Постанови КМУ №153, та є підставою стверджувати про відсутність протиправної бездіяльності відповідача, в частині заявлених позивачем позовних вимог. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обов`язкововою умовою є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою Кабінету Міністрів України №153. 
Проте, матеріали справи містять Аркуш обліку участі в бойових діях під час воєнного стану старшого сержанта ОСОБА_1 . Згідно вказаного обліку безпосередня участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою Кабінету Міністрів України №153.
Ураховуючи встановлені судом обставини та те, що саме до повноважень відповідача віднесено подання висновку щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні допомоги, доказів оскарження протиправності Військової частини про невключення до наказу командира військової частини про виплату одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах позивачем не надано
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 по справі № 520/21815/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 по справі № 520/21815/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   В.В. Катунов