Номер провадження: 22-ц/813/834/26 
Справа № 2-606/2010 
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
переглянувши справу №2-606/2010 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення кредиту, відсотків, штрафних санкцій за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2024 року у складі судді Сегеди О.М., -
в с т а н о в и в :

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2010 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи №2-606/2010, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , КС «Козацька» задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 258416,71 грн., на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 61833,97 грн., на користь КС «Козацька» заборгованість в сумі 171744,37 грн.; розподілені судові витрати.
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2010 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 
В справі №2-606/10 в загальному порядку Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено по суті позовних вимог рішення від 13 грудня 2024 року, яке оскаржено в апеляційному порядку.
До скасування заочного рішення від 13 квітня 2010 року стягувач ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 оформила спадщину померлої отриманням 15 березня 2017 року свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року в справі №2-606/2010 (№2-606/10) замінено сторону стягувача ОСОБА_1 правонаступником ОСОБА_5 за заочним рішенням від 13 квітня 2010 року.
Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року в справі №2-606/2010 (№2-606/10) заяву ОСОБА_5 про заміну сторони виконавчого провадження стягувача ОСОБА_1 залишено без задоволення, так як заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.
23 січня 2024 року ОСОБА_4 в особі представника подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_5 понесених при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21500,00 грн. 
ОСОБА_5 подала клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовуючи не співмірністю розміру заявлених витрат із складністю справи та виконаною адвокатом роботою.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2026 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято до провадження.
Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2024 року в справі №2-606/2010 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; доповнено резолютивну частину ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року абзацом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року в справі №2-606/2010 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на додаткове рішення від 18 вересня 2024 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить додаткове рішення суду першої інстанції від 18 вересня 2024 року скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 про стягнення судових витрат (т.4 а.с.1-3). 
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість додаткового рішення з підставі порушення норм процесуального права полягає у наступному. Обов`язок по сплаті судових витрат виникає за результатами розгляду справи. Суд не звернув уваги на те, що у провадженні суду знаходилась заява, яка була подана в порядку статті 442 ЦПК України, що міститься у розділі УІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)». Розділ УІ ЦПК України не містить норми про розподіл судових витрат у разі розгляду відповідного процесуального питання. Суд в оскаржуваному додатковому рішенні безпідставно застосував положення статті 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат після розгляду справи в порядку позовного провадження. Крім того, частково задовольняючи заяву, суд не звернув увагу на відсутність попереднього розрахунку суми судових витрат; додані до заяви докази не підтверджують перерахування ОСОБА_4 представнику суми в розмірі 21500,00 грн. Всупереч вимогам діючого цивільно процесуального законодавства суд виніс процесуальний документ під назвою «додаткове рішення», яким доповним резолютивну частину «ухвали» суду, що порушує відповідний порядок прийняття та винесення судових рішень. В прохальній частині заяви представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 просив ухвалити додаткове судове рішення у справі (додаткову ухвалу). Всупереч даному суд постановив рішення, чим вийшов за межі розгляду заяви та порушив принцип диспозитивності. 
У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 заперечив щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Скарга не містить змістовних доводів та аргументів на порушення судом норм процесуального права. Верховний Суд неодноразово наголошував, що не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Доводи апелянта не спростовують основний висновок суду про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2024 року у справі №921/357/20 вказала, що відшкодування судових витрат має відбуватися на будь-якій стадії судового провадження, зокрема, й на стадії судового контролю за виконанням судових рішень. Саме такі обставини існують у даній справі. ОСОБА_5 безпідставно звернулась до суду та вимагала задовольнити її заяву про заміну стягувача, що й примусило ОСОБА_4 захищати свої права та інтереси в суді, звертатися за правовою допомогою, витрачати кошти на правову допомогу адвокатів, надання ними консультацій, складання заяв та подання до суду необхідних для розгляду справи процесуальних документів, участь у судових засіданнях тощо, що підтверджується матеріалами справи. Під час слухання справи в суді до закінчення судового розгляду було заявлено про розподіл судових витрат, понесених на надання правової/правничої допомоги, в справі наявні докази цього. Що стосується посилання апелянта на відсутність попереднього зазначення сум судових витрат, то апелянт виходить із хибного тлумачення ним норм права та замовчує те, що приписами статті 134 ЦПК України встановлено, що суд має право (не обов`язок) відмовити у відшкодуванні судових витрат. Верховний Суд дотримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. У даній справі суд роз`яснював процесуальні права та обов`язки, в тому числі й право залишити заяву без розгляду чи відмовитися від неї, проте заявник безпідставно наполягала на задоволенні заяви. Суд врахував поведінку сторін та критерії щодо розумності витрат. Будь-яких обґрунтованих заперечень чи доводів щодо неспівмірності витрат апеляційна скарга не містить. Посилання на розгляд питання про судові витрати нібито без повідомлення заявника не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_7 була належним чином повідомлена у судове засідання на 18 вересня 2024 року, не була позбавлена можливості викласти свої заперечення щодо неспівмірності витрат. Підстави для скасування додаткового рішення відсутні (т.4 а.с.63-68). 
Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, додаткового рішення без змін з огляду на наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Витрати на професійну правничу допомогу врегульовано статтею 137 ЦПК України, частина 4 даної норми процесуального права визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).
Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року в справі №2-606/2010 (№2-606/10) замінено стягувача ОСОБА_1 правонаступником ОСОБА_5 за заочним рішенням від 13 квітня 2010 року.
Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року в справі №2-606/2010 (№2-606/10) заяву ОСОБА_5 про заміну сторони виконавчого провадження стягувача ОСОБА_1 залишено без задоволення.
ОСОБА_4 подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_5 понесених при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21500,00 грн. 
На виконання вимог частини 3 статті 137 ЦПК України на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_8 надано відповідні документи, які прийняті судом та оцінені на їх відповідність вирішуваному питанню про судові витрати. 
Відповідно до положень частин 5, 6 частини 3 статті 137 ЦПК України ОСОБА_5 надано заперечення, за змістом яких викладено обґрунтування неспівмірності витрат та необхідності врахування рівноваги (балансу) між інтересами учасників спору. 
Викладене у запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення обґрунтування неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката виходячи з визначених частиною 4 статті 137 ЦПК України критеріїв, суд врахував.
При визначенні суми відшкодування суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, баланс між інтересами учасників спору, та поклав на ОСОБА_5 витрати ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу частково в сумі 15000,00 грн. 
Підстав для перегляду визначеного судом розміру відшкодування витрат не встановлено.
Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2024 року у справі №921/357/20 (провадження №12-48гс24) відшкодування судових витрат має відбуватися на будь-якій стадії судового провадження, зокрема й на стадії судового контролю за виконанням судових рішень.
Отже, доводи щодо відсутності підстав для розподілу судових витрат на стадії вирішення питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, не приймаються. 
ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_9 подав 05 березня 2026 року в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи за його та представника участі.
В судовому засіданні 05 березня 2026 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав ОСОБА_5 та її представнику ОСОБА_10 можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на складність справи, навантаження, тривалі відключення електроенергії ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 17 березня 2026 року, потому через відпустку суддів Погорєлової С.О. і Сєвєрової Є.С. відкладено на 14 квітня 2026 року, потому через лікарняний судді Погорєлової С.О. відкладено на 21 квітня 2026 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2024 року в справі №2-606/2010 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення кредиту, відсотків, штрафних санкцій – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повну постанову складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді С.О.Погорєлова 

Є.С.Сєвєрова