308/2184/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2026           м. Ужгород
Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бедьо В.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли із Департаменту стратегічних розслідувань управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , колишнього старшого державного інспектора відділу обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Закарпатській області за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
В С Т А Н О В И В:
З протоколу № 144 від 05.02.2026 р. вбачається, що старший державний інспектор відділу обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Закарпатській області Ковач Людмила Михайлівна, яка будучи суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язане з корупцією, як суб?єкт декларування, який припиняє діяльність, пов?язану виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та яка є суб?єктом відповідальності згідно підпункту в) пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (державний службовець), в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, а саме 22.08.2025 опублікувала на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями «При звільненні», чим вчинила адміністративне правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Згідно наказу начальника ГУ ДПС у Закарпатській області від 17.07.2025 № 247-0, 21 липня 2025 року припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора відділу обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Закарпатській області, за власним бажанням, згідно з частиною 1 статті 86 Закону України «Про державну службу», статтею 38 Кодексу Законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322-VIII.
Таким чином, ОСОБА_1 була зобов?язана подати декларацію як суб?єкт декларування, який припинив діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями не пізніше 20.08.2025.
Однак, як вбачається з матеріалів перевірки, зокрема даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 не подала декларацію особи «При звільненні», уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 не подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями «При звільненні» у встановлений строк до 21.08.2025, а подала її без поважних причин лише 22.08.2025 о 14:37 год., тобто несвоєчасно про що свідчать дані з Єдиного державно реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування НАЗК за посиланням: https://public.nazk.gov.ua/documents/bad02048-19f5-4c66-af24-94ebf068d66e.
Поважні причини щодо несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «При звільненні» у ОСОБА_1 - відсутні.
Своїми діями ОСОБА_1 , вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Прокурор у судовому засіданні вважає, що ОСОБА_1 винна у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, її вина підтверджується зібраними у справі доказами, і тому її необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до неї стягнення відповідно до санкції вказаної статті.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 в судове засідання з`явивлася, в судовому засіданні вину в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, заперечила, просила суд звільнити її від відповідальності у зв`язку із малознічністю діяння, повідомила, що працювала державним службовцем та забула, що після звільнення їй потрібно подати декларацію і задекларувати доходи, правопорушник додала, що вона подала декларацію 22.08.2025, що лише на кілька днів перевищує встановлений законодавством строк. заперечила, зазначивши, що перебувала тривалий час закордоном. Просила звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю та обмежитись усним зауваженням.
Дослідивши матеріали справи, відносно якої складено протокол – ОСОБА_1 , суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно з статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП фактичні дані, що стосуються справи, зокрема наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні, інші обставини, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими документами.
У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для її правильного вирішення.
Статтею 1 Закону №1700-VІІ «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Згідно із підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до підпункту ««в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 172-6 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, зокрема, протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, № 144 від 05.02.2026 року, яким встановлено факт порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції», наказом ГУ ДПС у Закарпатській області від 17 липня 2025 року № 247/-о, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 05.02.2026 року та іншими матеріалами справи.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 172-6 КУпАП.
Разом з тим, суддя вважає, що порушення строку, хоча формально і містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але через малозначність не становить суспільної небезпеки та не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди суспільству та державі. При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень законів України «Про засади запобігання та протидії корупції», «;Про відповідальність юридичних осіб за вчинення корупційних правопорушень», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» (справа про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) від 06.10.2010 року № 1-27/2010, судом серед іншого проведена думка, що корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватися до давання чи отримання хабара, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховуванням, розкраданням чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи і яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.
Тобто, ключовою метою декларування доходів та майна публічних посадових осіб є безумовно запобігання незаконному збагаченню або врегулювання конфлікту інтересів. У даному випадку незаконне збагачення не у кримінально правовому аспекті, а як дії посадової особи, що передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Незаконне збагачення передбачає значне збільшення активів державної посадової особи, яке перевищує її законні доходи, які вона не може раціонально обґрунтувати.
У даному випадку, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, яка зобов`язана відповідно до вимог Закону декларувати свої доходи і статки, не ухилився від декларування, не бажала приховати свої доходи і майно, а допустила помилку у строках подачі декларації на два дні. Є очевидним, що уданому випадку мова може йти лише про відсутність дисциплінованості у особи, тобто певного порядку поведінки, яка передбачає сумлінне ставлення до виконання всіх Законів, нормативних актів та загальновідомих правил.
Окрім того, держава фактично не понесла жодних негативних юридичних наслідків, оскільки хоча і з запізненням, однак отримала інформацію щодо статків ОСОБА_1 .. Натомість, для ОСОБА_1 юридичні наслідки після притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення будуть занадто суворі та несправедливі, оскільки окрім санкції у вигляді штрафу, до особи застосовуються обмеження у вигляді позбавлення права на державну службу, яке передбачено п. 3 ч. 1 ст. 84 ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року.
Не можна визнати пропорційним порушення строку подачі декларації і позбавлення особи права на роботу. Тяжкість безпосередніх дій ОСОБА_1 , не є такою, що викликає необхідність застосування всіх наявних адміністративних процедур держави, тільки з єдиною метою, щоб позбавити особу права на державну службу, навіть в умовах недотримання ним загального строку подання декларації.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Принцип законності ґрунтується на ідеї, що закон повинен попереджати перш, ніж карати. По-друге, вказаний принцип ґрунтується на демократичній вимозі про обмеження влади законом.
Законність в змозі приймати формальний і матеріальний зміст. Дотримання формальної законності передбачає наявність закону, а матеріальна законність означає відповідність закону вищим нормам (Конституційним, міжнародному праву та інш.), а також відповідність процесуальних дій - закону.
Дослідивши обставини вказаної адміністративної справи, в змагальній судовій процедурі, суддя прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Вказане судове рішення буде очевидним попередженням особі про недопустимість в подальшому допускати подібні порушення вимог Закону.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність, є скоєння особою правопорушення вперше, а також малозначність правопорушення.
Обставин, що обтяжують відповідальність, під час судового розгляду не встановлено.
Закриваючи провадження по справі, суддя не стягує судовий збір, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI.
Керуючись ст. 22, 172-6 ч. 1, 283, 284, КУпАП, суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Звільнити від адміністративної відповідальності громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю правопорушення.
Зробити громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усне зауваження та попередити про недопустимість в подальшому здійснення подібних правопорушень.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, та особою щодо якої її винесено.
Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області         В.І.Бедьо