Справа № 466/281/26 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/452/26 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П., судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 20 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В :

14 січня 2026 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Середньої загальноосвітньої школи № 22 імені В.Стефаника м. Львова (в подальшому – «відповідач», «Школа»), у якому просив:
1.Поновити строк звернення до суду.
2.Визнати трудовий договір між ним та відповідачем таким, що є безстроковим із 01 липня 2024 року
3.Визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення позивача з роботи від 18.08.2025 року.
4.Поновити його на посаді вчителя української мови.
5.Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, завдану незаконними діями.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального закладу «Середня загальноосвітня школа №22 імені В. Стефаника м. Львова» про визнання трудового договору безстроковим, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральних збитків повернуто позивачу з доданими до неї документами(а.с. 8-9).

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 20 січня 2026 року оскаржив позивач ОСОБА_1 .
Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, поновити строк звернення до суду та передати справу до суду першої інстанції для розгляду по суті, покликаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с.13-16).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 2 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 34-35).
02 березня 2026 року до Львівського апеляційного суду представник відповідача надіслав Відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін (а.с. 43-45).

Клопотань про апеляційний розгляд справи з повідомленням її учасників від останніх до суду не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), однак для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина 1 статті 258 ЦК України).
Зокрема, скорочена позовна давність порівняно із загальною позовною давністю є встановленою статтею 233 КЗпП України, за змістом якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
А частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що: 
-із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення; 
-у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 

При цьому слід зауважити, що рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 року у справі № 1-7/2024 (337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), що дає підстави для висновку про те, що на звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат щонайменше поширюється загальна позовна давністю тривалістю у три роки.
Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, вона містить не тільки вимоги про поновлення позивача на роботі, а й вимоги на які скорочена позовна давність, передбачена статтею 233 КЗпП України, не поширюється. 

Крім цього, статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» міститься роз`яснення про те, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. 
Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.
Тобто, як вбачається з наведеного вище, пропуск позивачем передбачених статтею 233 КЗпП строків може бути підставою для відмови у позові (у задоволенні певних позовних вимог), однак – не може бути правовою підставою для повернення позовної заяви позивачеві.

За наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369 ч.2, 374 п.6, 379 п.п. 3, 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 частково задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 20 січня 2026 рокускасувати і направити справу для продовження її розгляду до згаданого суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25 березня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.