Справа № 473/580/26

РІШЕННЯ
іменем України

"30" березня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого – судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську цивільну справу за заявою Вознесенської міської ради, заінтересована особа: Вознесенська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання спадщини відумерлою,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Вознесенська міська рада звернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, у якій вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вознесенську Миколаївської області померла ОСОБА_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . 
На момент смерті ОСОБА_1 у вказаному житловому приміщенні був зареєстрований її син ОСОБА_2 , який також здійснив поховання матері.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.
Водночас, після смерті ОСОБА_1 спадкова справа не була заведена, ніхто не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкове майно не використовується за призначенням. 
Враховуючи вказані обставини, а також те, що з моменту відкриття спадщини сплило понад 14 років, а тому Вознесенська міська рада просила:
- визнати спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , відумерлою;
- передати відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Вознесенська.
Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду. Цією ж ухвалою до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи залучено Вознесенську державну нотаріальну контору Миколаївської області.
В судове засідання представник заявника ОСОБА_3 не з?явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву про визнання спадщини відумерлою підтримує.
Представник заінтересованої особи - Вознесенської державної нотаріальної контори - в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив.
Оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для розгляду заяви, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі представників заявника та заінтересованої особи.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вознесенську Миколаївської області померла ОСОБА_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . 
У той же час, згідно відповіді Вознесенської державної нотаріальної контори від 24 лютого 2026 року за вих. №150/01-09 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 24 лютого 2026 року №84286564 (а.с. 22, 23) після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведено спадкову справу за №135/2012 від 22 березня 2012 року. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, є син спадкодавиці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (який помер у жовтні 2022 року, спадкова справа після його смерті не заведена). 
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1, 3-5 ст. 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.
Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Однак, враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що після смерті ОСОБА_1 заведена спадкова справа та є спадкоємець першої черги за законом, який належним чином прийняв спадщину, відповідно спадщина перейшла у власність спадкоємця, а тому відсутні передбачені ст. 1277 ЦК України, ст. 338 ЦПК України підстави для визнання спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , відумерлою, з її подальшою передачею у власність територіальної громади міста Вознесенська.
При цьому, заявник не позбавлений права на подачу аналогічної заяви відносно спадщини, що була прийнята ОСОБА_2 після смерті матері та увійшла до складу спадщини після його смерті (за належного доведення обставин, передбачених ст. 1277 ЦК України, ст. 338 ЦПК України).
Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 337, 338 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Вознесенської міської ради, заінтересована особа: Вознесенська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання спадщини відумерлою – відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Суддя: О.В. Вуїв