Справа № 681/94/26
Провадження 2/681/359/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року  
Полонський районний суд Хмельницької області
 
в складі: головуючого - судді Горщара А.Г.
з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У лютому 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит №100773081 від 29.04.2023, яка становить 16 100 грн та складається з: 4 000 грн - заборгованість за сумою кредиту, 11 700 грн - заборгованість за відсотками, 400 грн - заборгованість за комісією, а також судові витрати.
В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що ОСОБА_1 відповідно до умов вказаного кредитного договору, укладеного з TOB «Мілоан», який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримала кредит в розмірі 4 000 грн, який зобов`язувалася повернути, а також сплатити проценти за користування ним та інші платежі, що передбачені кредитним договором. 
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит у визначеній сумі. Проте, відповідачка взятих на себе зобов`язань не виконала, а тому у неї перед позикодавцем виникла заборгованість у вищевказаній сумі.
Відповідно до договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т від 29.08.2023 TOB «Мілоан» відступило для ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги за договором, укладеним з відповідачкою.
Оскільки станом на день звернення до суду заборгованість у вказаній вище сумі не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з відповідачки зазначену заборгованість.
Ухвалою судді від 04.02.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи; за клопотанням позивача витребувано докази, які надійшли до суду 18.02.2026.
20.02.2026 представник відповідачки ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нього. Крім того, представник звернув увагу суду на наявність суперечностей у матеріалах справи, зокрема на відсутність відомостей щодо способу надсилання одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору, а також на розбіжності у даних, зазначених в анкеті та у самому договорі.
Вказує, що відповідачка не отримувала одноразового ідентифікатора, відомості про який містяться у довідці ТОВ «Мілоан», у зв`язку з чим не вводила його для підписання електронного договору, а тому такий договір не може вважатися укладеним. 
Крім того, ОСОБА_2 вказує, що платіжне доручення, надане позивачем на підтвердження видачі кредитних коштів за договором №100773081 від 29.04.2023, є неналежним та недостатнім доказом виконання первісним кредитором обов`язку щодо перерахування коштів. На його думку, надані позивачем докази не підтверджують факту укладення кредитного договору в електронній формі, а лише свідчать про відступлення права вимоги між первісним кредитором та позивачем, що саме по собі не підтверджує дійсності заявленої вимоги.
Також зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, зокрема відповідних розрахункових документів, які б підтверджували фактичне понесення таких витрат.
Крім того, 23.02.2026 представник відповідачки подав клопотання у якому просив визнати витребувану інформацію надану АТ КБ «ПриватБанк» неналежним доказом у справі, обґрунтовуючи це тим, що у наданих банком відомостях не зазначено призначення платежу та відправника, а також що така інформація подана не у формі банківської виписки.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке.
Встановлено, що 29.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №100773081, який був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «R59128», що був надісланий відповідачці на номер телефону НОМЕР_1 , вказаний нею в договорі, зазначене підтверджується даними кредитного договору та довідкою про ідентифікацію (а.с.7-12, 14).
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 4 000 грн, строк кредиту 105 днів, дата повернення кредиту 12.08.2023, строк кредиту складається з пільгового та поточного періодів, пільговий період складає 15 днів (з дати видачі кредиту по 14.05.2023) та поточний період 90 днів (настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду по 12.08.2023).
Згідно з п.1.5. договору загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1300 грн в грошовому виразі та 94072.00% річних у процентному значенні за пільговий період, загальні витрати за весь строк кредитування складають 12 100 грн в грошовому виразі та 12556.00 % річних у процентному значенні за весь строк кредитування. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 16 100 грн.
Відповідно до п.п.1.5.1. комісія за надання кредиту становить 400 грн та нараховується одноразово за ставкою 10% від суми кредиту. 
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 900 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10 800 грн, які нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.п.1.5.2, 1.5.3 Договору).
Відповідно до п.2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2.
Водночас п.2.3 договору передбачає його пролонгацію.
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили строк кредитування та умови нарахування процентів за користування кредитом.
У матеріалах справи міститься анкета-заява на кредит №100773081 в якій вказано: суму кредиту: 4 000 грн; строк кредиту: 15 днів з 2023-04-29, дата повернення кредиту: 2023-05-14; сума до повернення: 5 300 грн, складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 400 грн, нараховується одноразово за ставкою 10% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 900 грн. Нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 14 зворот -15).
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 4 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням №63810782 від 29.04.2023 (а.с.15 зворот) та листом від АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260205/23995-БТ від 06.02.2026 відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) емітовано банківську картку № НОМЕР_4 , на яку 29.04.2023 зараховано кошти в розмірі 4 000 грн. 
За даними відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №100773081 від 29.04.2023 заборгованість відповідачки нараховувалася у період з 29.04.2023 по 12.08.2023 та не погашена (а.с. 16). 
Згідно з випискою з особового рахунка залишок заборгованості станом на 05.01.2026 складає 16 100 грн, в тому числі 4 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 400 грн - заборгованість за комісією, 11 700 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 17).
Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т від 29.08.2023, додаткової угоди №1 до нього від 04.02.2025, акту приймання-передачі реєстру боржників до вказаного договору, платіжної інструкції №72489 від 29.08.2023 про оплату відступлених прав вимог та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т право вимоги за кредитним договором №100773081 від 29.04.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у розмірі заборгованості 16 100 грн, яка складається з 4 000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 400 грн - заборгованості за комісією, 11 700 грн - заборгованості за відсотками (а.с.17 зворот-27).
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №100773081 від 29.04.2023 позивач повідомив відповідачку шляхом направлення претензії Вих.№ 22968438/2728 від 29.12.2025, в якій також вказав на необхідність погашення заборгованості за договором в розмірі 16 100 грн (а.с. 27 зворот).
Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконала, кредитні кошти не повернула, відсотків за користування ними та комісії за їх надання не сплатила.
Вирішуючи спір, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За положеннями статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).
Суд встановив, що договір про споживчий кредит №100773081 був укладений в електронній формі та підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора, який був направлений відповідачці на її номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаного у анкеті-заяві на кредит, зазначене вбачається з верхньої лівої частини титульної сторінки кредитного договору та підтверджується даними довідки вих.№б/н від 10.09.2025. 
Тому, у зв`язку з вищевикладеним, суд не бере до уваги твердження відповідачки, про відсутність відомостей щодо способу надсилання одноразового ідентифікатора та не отримання нею одноразового ідентифікатора.
Враховуючи оформлені належним чином кредитний договір та договір відступлення прав вимоги Товариство є належним стягувачем заборгованості за договором.
Товариством при зверненні до суду з позовом, було надано достатні та допустимі докази щодо перерахування відповідачці кредитних коштів в сумі 4 000 на картковий рахунок НОМЕР_5 . 
Відповідачка, заперечуючи факт отримання коштів за кредитним договором, всупереч принципу змагальності цивільного судочинства не надала доказів того, що вказана банківська карта їй не належить, а також не спростувала шляхом надання виписки про рух коштів по цій банківській карті те, що відповідні кредитні кошти за вказаним договором не були зараховані на її рахунок.
Отже, суд встановив наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 4 000 грн за кредитним договором №100773081 від 29.04.2023.
Крім того, за будь-яке користування кредитними коштами передбачено сплату відсотків, які встановлені в договорі та які відповідачка при його підписанні добровільно погодилася сплатити. Отримавши кредитні кошти, відповідачка погодилася сплатити відсотки за користування ними у зазначеному розмірі, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст. 1054, 1056-1 ЦК України. У даному випадку Банком нараховано відсотки за користування кредитом, що є звичайною платою за право користування наданими кредитними коштами на визначених законодавством умовах та у строк узгодженому сторонами у договорі №100773081 від 29.04.2023.
Матеріали справи містять достатні докази, що підтверджують наявність боргу позичальниці перед первісним кредитором за кредитним договором №100773081 від 29.04.2023 за тілом кредиту в сумі 4 000 грн та за відсотками в розмірі 11 700 грн.
Щодо вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по комісії за надання кредиту у розмірі 400 грн суд зазначає наступне.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.
Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із матеріалів справи слідує, що умовами договору надання грошових коштів у кредит, а саме п. 1.5.1 договору, передбачено стягнення комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово і становить 400 грн.
Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачкою на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 400 грн не може бути стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.
Тому вимога про стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання про визнання витребуваної інформації неналежним доказом у справі суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд зазначає, що витребувана інформація, надана АТ КБ «ПриватБанк», є належним доказом у справі, оскільки містить відомості щодо предмета доказування, а саме підтверджує, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську картку № НОМЕР_4 , на яку 29.04.2023 було перераховано кошти в розмірі 4 000 грн, що відповідає умовам кредитного договору та платіжній інструкції №63810782.
Крім того, ОСОБА_1 не надала суду доказів, які б спростовували наведені обставини та свідчили про те, що сума 4 000 грн 29.04.2023 була зарахована не кредитодавцем або не на виконання умов кредитного договору. Також відповідачка не зверталася до кредитодавця у зв`язку з невиконанням ним умов договору чи неперерахуванням суми кредиту. При цьому відсутність інформації про платника у вказаному листі банку, на що звертає увагу відповідачка, враховуючи обставини щодо розміру та дати проведення платежу, які відповідають даним кредитного договору, у суду не викликає сумнівів стосовно оцінки зарахування вказаних коштів саме як суми кредиту за договором від 29.04.2021 для позичальниці.
Сукупністю досліджених судом доказів, що містяться у матеріалах справи, підтверджується наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства та стягнення з відповідачки суми кредиту і процентів за користування ним у заявленому позивачем розмірі.
За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити повністю.
У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги ТОВ «Кредит-Капітал» по сплаті заборгованості за користування кредитом по кредитному договору №100773081 від 29.04.2023, підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 15 700 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 4 000 грн та відсотків в сумі 11 700 грн.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено частково, що становить 97,5% від заявлених вимог.
Представником позивача ТОВ «Кредит Капітал» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3456 від 19.01.2026 (а.с.1).
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 361,84 грн (2662,40х97,5%).
Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів.
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладений з адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с. 30 зворот), ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М.І. (а.с. 31), акт №Д/13018 наданих послуг від 05.01.2026 (а.с. 31 зворот) та детальний опис наданих послуг до нього (а.с. 32), відповідно до яких АО «Апологет» надана правнича допомога для Товариства у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №100773081 з ОСОБА_1 на суму 8 000 грн, яка полягала в наданні усної консультації, ознайомленні з матеріалами кредитної справи, погодженні правової позиції клієнта, складенні позовної заяви та подання її до суду.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18).
У зв`язку з вищевикладеним, суд не бере до уваги твердження відповідачки щодо не підтвердження сплати витрат на правничу допомогу, оскільки позивач надав докази на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 97,5% від заявлених вимог, необхідно стягнути із відповідачки на користь позивача 7 800 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -
ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №100773081 від 29.04.2023, яка складається з: 4 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 700 грн - заборгованість за відсотками, а всього 15 700 (п`ятнадцять тисяч сімсот) грн 00 коп. 
У решті вимог позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 361 (дві тисячі триста шістдесят одна) грн 84 коп. та 7 800 (сім тисяч вісімсот) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: вул.Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, поштовий індекс 79029;

Відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя           А.Г. Горщар