ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026  м.Дніпро справа №908/3557/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
з секретарем судового засідання: Жолудєв А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Барчук Алєся Вікторівна (в режимі відеоконференції) - адвокат
від скаржника: Димова Оксана Іванівна (в режимі відеоконференції) - самопредставництво 
розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026 (суддя Федько О.А.) у справі 
за позовом: Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (61005, м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 10/12)
до відповідача: Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»(71503, Запорізька область, м.Енергодар, вул. Промислова, 133)
про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» 3% річних у розмірі 90740 грн 39 коп., інфляційні нарахування у сумі 295688 грн 75 коп., пеню у сумі 27150 грн 84 коп., судовий збір 7895 грн 25 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.
19.02.2026 Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026, у якій просить повністю скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог, за наявності підстав для відмови у задоволенні скарги, задовольнити клопотання АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька АЕС» про зменшення розміру 3% річних, інфляційних нарахувань та витрат на правничу допомогу до мінімально можливого за вищевказаних обставин та ухвалити нове рішення у справі №908/3557/25 в зазначеній частині, вирішити питання про розподіл судових витрат у встановленому порядку, застосувати до спірних правовідносин встановлені строки позовної давності.
Скаржник наполягає на тому, що суд першої інстанції не прийняв до уваги положення частини другої статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до яких здійснення господарської діяльності юридичними особами, місцезнаходженням яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України, а правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. 
Оскільки позивач у період з березня по липень 2022 року не мав права виконувати роботи для відповідача, який зареєстрований на окупованій території, та не мав права переміщувати результати робіт, акт здачі-приймання виконаних робіт від 18.07.2022 є нікчемним правочином, який не створює жодних правових наслідків, крім пов`язаних з його недійсністю, а отже, відсутні підстави для стягнення вартості робіт та похідних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені.
Зазначає, що неможливість сплати грошових коштів за договором викликана об`єктивними негативними чинниками, а саме окупацією Запорізької атомної електричної станції та повним її зупиненням, дефіцитом потужності енергосистеми України, що є надзвичайними обставинами, які не залежать від його волі та доводять відсутність вини у діях учасника договірних відносин. 
Відповідач наголошує, що 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, а 04 березня 2022 року місто Енергодар та Запорізька атомна електрична станція були захоплені збройними формуваннями російської федерації. Листом Торгово-промислової палати України №2023/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами непереборної сили (форс-мажором). Відповідно до пункту 9.1 договору наявність форс-мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Тому, у діях відповідача відсутня вина, що виключає підставу для притягнення його до відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
За доводами апелянта суд першої інстанції не застосував наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується позовна давність в один рік згідно зі статтею 258 цього Кодексу. Оскільки зобов`язання з оплати виконаних робіт мало бути виконане у 2022 році, а позов подано у 2025 році, позивач пропустив строк позовної давності для нарахування компенсаційних виплат за період, що перевищує три роки, що передували зверненню до суду, а також для стягнення пені. Суд не надав оцінки недоведеності позивачем об`єктивних причин неможливості вчасного звернення до суду.
Скаржник вважає, що наявні підстави для зменшення розміру трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, а покладення на нього додаткових обтяжень у сумі 90 740,39 грн трьох процентів річних та 295 688,75 грн інфляційних втрат може значно ускладнити його стале функціонування та призвести до нездатності виконувати фінансові зобов`язання у майбутньому, особливо з огляду на особливий правовий статус товариства, його ключову роль у забезпеченні енергетичної безпеки держави та знищення значної частини інфраструктури внаслідок військової агресії. Позивач не надав жодних доказів понесення збитків внаслідок неналежного виконання зобов`язання. Скаржник посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до яких суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, так і процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з нього витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. Матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також доказів фактичної сплати гонорару. Справа не є складною за предметом спору, характером правовідносин, кількістю учасників та обсягом доказів, а отже, заявлений розмір витрат є неспівмірним із складністю справи та не відповідає критеріям розумності та реальності, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини та правовим позиціям Верховного Суду.
Від Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній наголошує, що доводи апеляційної скарги щодо нікчемності правовідносин є безпідставними, оскільки сума основного боргу у розмірі 946 022 грн 35 коп. вже була предметом окремого судового розгляду у справі №908/2658/22. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2023, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2023, стягнуто основний борг у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо оплати виконаних робіт. Зазначене судове рішення набрало законної сили, а тому відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені ним, не підлягають повторному доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.
Посилання скаржника на відсутність вини у простроченні виконання грошового зобов`язання не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки зазначені нарахування здійснюються незалежно від вини боржника. Верховний Суд сформував усталену правову позицію, згідно з якою застосування правил частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України жодним чином не залежить від вини боржника, а у силу вимог частини 1 статті 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, обставини, на які посилається скаржник, вже були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про зменшення розміру пені на 90 відсотків.
Позивач стверджує, що доводи апеляційної скарги щодо пропуску строків позовної давності є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції правильно зазначив, що строки, які визначені статтями 257 та 258 Цивільного кодексу України, були продовжені на час дії карантинних обмежень та на період воєнного стану. Відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, а згодом, після внесення змін Законом України № 3450-IX, перебіг позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 підтвердила, що за таких обставин строки звернення до суду не спливли. Позов у даній справі подано 27 листопада 2025 року, а тому ані загальний, ані спеціальний строк позовної давності не пропущено.
Позивач зазначає, що вимога скаржника про зменшення розміру трьох процентів річних є безпідставною, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 дійшла висновку, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, а тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних, не підлягає зменшенню судом. Щодо інфляційних втрат, то вони не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, а входять до складу грошового зобов`язання та є способом захисту майнового права та інтересу. Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції про неможливість зменшення розміру інфляційних втрат, що підтверджується постановами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 24.01.2024 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23 та від 05.11.2024 року у справі №902/43/24.
Позивач вказує на спростування доводів про непідтвердженість розміру судових витрат, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн є документально підтвердженими, співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Матеріали справи містять договір про надання правничої допомоги №04-22 від 05.08.2022, додаткові угоди до нього, протокол погодження розміру гонорару адвоката від 11.11.2025, а також акт про надання правничої допомоги №37, яким визначено види правничої допомоги, на суму 12000 грн 00 коп. Скаржник не надав жодних доказів на підтвердження неспівмірності зазначених витрат, що відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України позбавляє його права вимагати зменшення витрат на правничу допомогу. 
Крім того, позивач просить покласти судові витрати, у зв`язку з оскарженням рішення суду першої інстанції, у сумі 5000 грн 00 коп. на відповідача, які понесені позивачем в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кучеренко О.І. (доповідач), суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026, витребувано матеріали справи №908/3557/25 з Господарського суду Запорізької області. 
05.03.2026 на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 надійшли матеріали справи №908/3557/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026 призначено у судовому засіданні 25.03.2026 о 17 год 00 хв.
25.03.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів встановила наступне.
На розгляді Господарського суду Запорізької області перебувала справа №908/2658/22 за позовом Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості у сумі 946022 грн 35 коп. за договором на виконання робіт №11025/21/19-121-08-21-10680 від 15.09.2021.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2023 у справі №908/2658/22 стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» - 946 022 грн 35 коп. основного боргу та 14190 грн 34 коп. судового збору.
У цій справі судом встановлені наступні факти:
15.09.2021 між Акціонерним товариством «Харківський науково - дослідний та проектно - конструкторський інститут «Енергопроект» (далі - Позивач, Підрядник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі головного інженера (першого заступника генерального директора) відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (далі - Відповідач, Замовник) було укладено договір №11025/21/19-121-08-21-10680 на виконання робіт.
Відповідно до умов пункту 1.1. укладеного договору Замовник доручив та зобов`язався оплатити, а Підрядник прийняв на себе зобов`язання виконання проектних робіт: «Реконструкція. Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок №6. Реакторне відділення. Турбінне відділення. Впровадження системи «промислового» телебачення для пожежо/вибухонебезпечних та не обслуговуваних приміщень. Розробка проектно - кошторисної документації.
Згідно з пунктом 2.1 договору вартість робіт за цим договором зазначається в Протоколі узгодження договірної ціни (невід`ємний додаток №2 до договору) і визначена на підставі Договірної ціни (невід`ємний додаток №4 до договору), складає: 770 862 грн 39 коп. (сімсот сімдесят тисяч вісімсот шістдесят дві грн. 39 коп.). Крім того, ПДВ: 154 172 грн 48 коп. Усього з урахуванням ПДВ: 925 034 грн 87 коп.
Додатковою угодою №2 від 03.02.2022 до договору №11025/21/19-121-08-21-10680 від 15.09.2021 пункт 2.1 договору було викладено у новій редакції та визначена вартість робіт за договором з ПДВ у розмірі 946 022 грн 35 коп.
У зв`язку зі зміною вартості робіт за договором між сторонами було підписано протокол узгодження договірної ціни у новій редакції (додаток №2 до додаткової угоди № 2).
Оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт на підставі Акта здачі - приймання виконаних робіт, підписаних обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт. Оплата Замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку (пункт 2.3 договору).
18.07.2022 між сторонами підписано Акт №1 здачі - приймання виконаних робіт до договору №11025/21/19-121-08-21-10680 від 15.09.2021. Вартість виконаних робіт по акту №1 разом із ПДВ складає 946 022 грн 35 коп.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України товариство (АТ НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ») є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства. Відповідно до Статуту Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» утворено в результаті реорганізації шляхом перетворення державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відповідно до Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня його державної реєстрації. 
За рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2023 у справі №908/2658/22 стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» - 946 022 грн 35 коп. основного боргу та 14190 грн 34 коп. судового збору.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання позивач, керуючись 6.2 договору та приписами статей 610, 612, 625 Цивільного кодексу України нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 271508 грн 41 коп. за період прострочення з 17.09.2022 до 30.06.2023, 3% річних в розмірі 90740 грн 39 коп. за період прострочення з 17.09.2022 до 27.11.2025, інфляційні втрати в розмірі 295688 грн 75 коп. за період жовтень 2022 року - жовтень 2025 року. За стягненням цих сум позивач звернувся з позовом до суду. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» 3% річних у розмірі 90740 грн 39 коп., інфляційні нарахування у сумі 295688 грн 75 коп., пеню у сумі 27150 грн 84 коп., судовий збір 7895 грн 25 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).
Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Інститут преюдиції (преюдиціального зв`язку судових рішень) є важливим механізмом забезпечення єдності судової практики, правової визначеності та остаточності судового рішення (принцип res judicata). Преюдиційне значення мають саме обставини, встановлені судовим рішенням (фактичні дані), а не правова оцінка цих обставин, надана судом. 
Як встановлено судом першої інстанції у справі №908/2658/22 розглядався спір між тими ж сторонами про стягнення основної заборгованості за договором №11025/21/19-121-08-21-10680 від 15.09.2021. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2023, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2023, стягнуто суму заборгованості у розмірі 946 022 грн 35 коп. та встановлено такі факти: 15.09.2021 між сторонами укладено договір №11025/21/19-121-08-21-10680 на виконання робіт; 18.07.2022 між сторонами підписано Акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт на суму 946 022 грн 35 коп.; відповідач зобов`язаний був оплатити виконані роботи протягом 60 календарних днів з дати підписання акту, тобто до 16.09.2022; відповідач свої зобов`язання з оплати не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 946 022 грн 35 коп.
Зазначені обставини (факт укладення договору, факт виконання робіт, факт прийняття робіт відповідачем без зауважень, факт порушення строків оплати, розмір заборгованості) є преюдиційно встановленими і не підлягають повторному доказуванню в межах даної справи. 
Суд першої інстанції у справі №908/3557/25 правильно застосував статтю 75 Господарського процесуального кодексу України та обґрунтовано виходив з того, що факт виконання робіт та прийняття їх відповідачем є доведеним та не потребує додаткового доказування.
Суд у справі №908/2658/22, стягуючи основну заборгованість, визнав акт приймання-передачі належним доказом виконання робіт, який є підставою для оплати. 
Відповідно до принципу правової визначеності, сторони не можуть в іншій справі оспорювати ті обставини, які вже були предметом судового дослідження та оцінки в попередній справі між тими ж сторонами. Інший підхід призвів би до порушення принципу res judicata (остаточності судового рішення) та створив би можливість для нескінченного перегляду одних і тих же правовідносин.
Колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про нікчемність акту приймання-передачі та відсутність преюдиційного значення рішення у справі №908/2658/22 є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена норма є спеціальною мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка застосовується незалежно від наявності вини боржника та незалежно від наявності форс-мажорних обставин.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості звільнення боржника від обов`язку сплатити три проценти річних та інфляційні втрати у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин. Нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Ці кошти нараховуються за весь час прострочення, включаючи період після ухвалення рішення суду про стягнення основної заборгованості, оскільки таке рішення не припиняє грошового зобов`язання, а лише підтверджує його наявність.
3% річних та інфляційні втрати нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки.
Верховний Суд сформував усталену правову позицію щодо природи цих платежів, згідно якої застосування правил частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України жодним чином не залежить від вини боржника. До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, обставини, на які посилається скаржник у скарзі, враховані судом першої інстанції під час вирішення питання щодо зменшення пені. 
Щодо судової практики Верховного Суду, на яку посилається апелянт, то апеляційний суд зазначає, що вона стосується правовідносин які не є аналогічними та тотожними, оскільки стосується звільнення боржника від відповідальності у зв`язку з форс-мажором, тоді як три проценти річних та інфляційні втрати нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від наявності форс-мажорних обставин.
Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Скаржник не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання саме цього грошового зобов`язання. 
Апеляційний суд звертає увагу апелянта, що за рішенням суду розмір пені було зменшено на 90%.
Щодо доводів апелянта про позовну давність.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції, чинній з 02.04.2020 до 17.03.2022), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин діяв до 24 години 00 хвилин 30.06.2023 (постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651). Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України ( у редакції, чинній з 17.03.2022 до 29.01.2024), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції, чинній з 30.01.2024 до 03.09.2025), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України від 14.05.2025 №4434-IX пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України виключений. Цей Закон набрав чинності 04.09.2025 (через три місяці з дня його опублікування, оскільки він був опублікований 04.06.2025).
З урахуванням наведених правових норм перебіг позовної давності для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат розпочався 17.09.2022 (наступний день після спливу 60-денного строку оплати, який встановлений пунктом 2.3 договору).
Велика Палата Верховного Суду у справі №903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився (пункт 96 постанови).
Позовна заява Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» була подана до суду 27.11.2025. До предмету спору входять вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 17.09.2022 до 27.11.2025; інфляційних нарахувань за період прострочення з 17.09.2022 - жовтень 2025 року та пені за період прострочення до 30.06.2023. 
Починаючи з 04.09.2025 (дата поновлення перебігу позовної давності) до дати звернення до суду із відповідним позовом (27.11.2025) ані спеціальний, ані загальний строк позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, не сплив. 
За таких обставин звернення позивача до суду з заявленими позовними вимогами без обмеження останніми трьома роками (в частині пені – одного року), що передували подачі позову, є обґрунтованим. Доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені протягом зазначеного періоду спростовуються викладеними висновками.
Відповідно до частин 1-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги №04-22 від 05.08.2022, який укладений між адвокатом Барчук Алєсею Вікторівною та Акціонерним товариством «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект»; додаткову угоду №5 від 22.12.2025 до договору №04-22 від 05.08.2022; протокол погодження розміру гонорару адвоката від 11.11.2025, у якому сторони погодили фіксований розмір гонорару за надання правничої допомоги у спорі з відповідачем у суді першої інстанції у розмірі 12000,00 грн; акт про надання правничої допомоги №37 від 06.01.2026, у якому зазначено перелік наданих послуг: підготовка позовної заяви з розрахунком стягуваних сум; правовий аналіз доводів відповідача; підготовка та подання відповіді на відзив; підготовка та подання заперечень на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
Колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн 00 коп. є співмірними зі складністю справи, підтверджені належними доказами та підлягають стягненню з відповідача. 
Скаржник не надав доказів неспівмірності заявлених витрат, а посилання на типовість справи не є достатньою підставою для зменшення витрат, оскільки надання правової допомоги підтверджено належними доказами. 
Верховний Суд у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 зазначив, що фіксований розмір гонорару не потребує детального опису часу, витраченого на кожну послугу, оскільки він визначається за домовленістю сторін. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар може бути фіксованим, і в такому разі його розмір не залежить від обсягу часу, витраченого адвокатом.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів виснує, що доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують вказаних вище висновків суду, які підтверджено матеріалами справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026 у справі № 908/3557/25 – без змін. 
У відповіді на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які були понесені позивачем під час апеляційного перегляду у сумі 5 000 грн 00 коп., подав докази на понесення вказаних витрат.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Представництво інтересів позивача у вказаній справі здійснюється адвокатом Барчук Алєсею Вікторівною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1083 від 21.10.2011, на підставі ордеру серії АХ №1329863 від 27.02.2026.
На виконання договору про надання правової допомоги №04-22 05.08.2022 адвокатом Барчук Алєсею Вікторівною адвокатом здійснювався захист та представництво позивача у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 9 договору розмір гонорару за надання правничої допомоги за цим договором встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін.
Погодження розміру гонорару адвоката сторони погодили протоколом від 11.11.2025 (який знаходиться у матеріалах справи), що гонорар адвоката у даному спорі в суді апеляційної інстанції (у випадку оскарження, незалежно від суб`єкта та обсягу оскарження) складатиме 5000 грн 00 коп. (пункт 3 протоколу погодження)
На підтвердження надання правничої допомоги за договором між адвокатом та Клієнтом 20.03.2026 було підписано акт про надання правничої допомоги №47 до договору, яким визначено види правничої допомоги, виконані адвокатом та прийняті Клієнтом на суму 5 000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що адвокатом було підготовлено відзив на апеляційну скаргу, також він брав участь у судовому засіданні.
Отже, наявними у справі доказами підтверджується факт отримання позивачем правової допомоги обсягом та вартістю, відповідно до умов договору про надання правової допомоги.
Окрім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Враховуючи викладене, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на професійну правничу допомогу які понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн 00 коп покладаються на відповідача. 
Керуючись статтями 129, 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.02.2026 - залишити без змін.
3. Стягнути Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код у ВП 19355964) на користь Акціонерного товариства «Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (61005, м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 10/12; ідентифікаційний код юридичної особи 14078902) 5000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 09.04.2026

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.Ю. Демчина 

А.О. Кошля