КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 року Справа № 320/48410/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області 
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 
про визнання протиправною та скасування постанови, -
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (далі - позивач, ТУ ССО у м. Києві та Київській області, Управління) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі -відповідач, виконавча служба), в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інною Миколаївною, від 15.09.2025 у ВП № НОМЕР_2 про накладення повторного штрафу на ТУ ССО у місті Києві та Київської області у розмірі 10 200 грн.
В обґрунтування позову позивач вказав, ще до відкриття виконавчого провадження, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №320/7166/22, 26 лютого 2024 року було направлено листа № 41.07-92 до Голови Служби судової охорони щодо необхідності виділення додаткових кошторисних призначень на виконання судових рішень за КПКВК 0501150 по КЕКВ 2800 в сумі 5 129 808,08 грн. 21 травня 2024 було надіслано повторно лист № 41.07-234 аналогічного змісту та зокрема, щодо виділення коштів для виконання судового рішення у справі №320/7166/22.
08.05.2024 позивачем отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2024 НОМЕР_3 за виконавчим листом за №320/7166/22 від 02.04.2024 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 за рішенням суду.
13.08.2024 позивачем було надіслано листа №41.07-1400 до виконавця про вчинені дії, залежні від Управління.
Позивач зазначив, що згідно листа від 09.02.2024 №11-4208/24 ДСА є головним розпорядником коштів на фінансове забезпечення працівників служби судової охорони, та враховуючи фінансові обмеження на 2024 рік рішення суду мають виконуватись за програмою 0501150. За листа МФУ від 08.12.2023 №08020-01-3/34132 в бюджеті на 2024 рік закладено за програмою 0501150 10,0 млн.грн. Службі затверджено кошторис на 2024-2025 роки за програмою 0501150 1,74% загальної потреби, відповідно до асигнувань за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» в кошторисі Служби на 2024 рік не задоволено видатки за потребою. Наразі в Службі на виконанні понад 3,5 тис. судових рішень та потреба в коштах становить понад 3 млрд. 500 млн. грн.
Задля забезпечення справедливого підходу та впорядкування процесу розподілу коштів, Службою запроваджено та ведеться єдиний облік потреби в коштах на виконання судових рішень. Черговість виплат за рішеннями суду встановлюється за датою набуття рішення законної сили.
Відмітив, що станом на дату подання заяви на рахунку позивача за програмою 0501150 кошти відсутні.
Позивач вказує, що Управлінням були вчинені конкретні, залежні від нього заходи, спрямовані на виконання рішення суду, а неповне його виконання зумовлене обставинами, незалежними від ТУ Служби судової охорони та такими, що об`єктивно унеможливлюють наразі виконання рішення. Про вчинені дії було повідомлено державного виконавця відповідними листами. Також було повідомлено, що виплата коштів відбудеться в порядку черговості після надходження відповідних бюджетних асигнувань. Зазначене свідчить, що боржник Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області не відмовляється виплачувати ОСОБА_1 суму додаткової винагороди у відповідності до рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року. Наполягає, що у відповідача були відсутні підстави для застосування спірною постановою від 15.09.2025 штрафу в розмірі 10 200 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 позов було залишено без руху через невідповідність вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України.
23.10.2025 надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України 23 лютого 2026 року о 14:00 год.
Також, ухвалою суду від 02.02.2026 судом витребувано від відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.
23.02.2026 до суду прибув представник позивача, представники відповідачів будучи належним чином повідомленими про дату час та місце проведення судового засідання до суду не прибули, витребувані судом належним чином завірені матеріали виконавчого провадження до суду не надано.
Ухвалою суду від 23.02.2026 повторно витребувано від відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2, зобов`язано відповідача до 09.03.2026 надати суду витребувані документи та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України 10 березня 2026 року о 14:00 год.
04.03.2026 відповідачем надіслано на підсистему ЕС витребувані судом матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2.
10.03.2026 до суду прибув представник позивача Яцюк С.О., подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження, позов просив задовольнити.
Представник відповідача до суду не прибув.
Відзив до суду від відповідача судом не отримано.
Ухвалою суду від 10.03.2026 вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм наступну правову оцінку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №320/7166/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області (код ЄДРПОУ 43162533) щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 24.02.2022 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (код ЄДРПОУ 43162533) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 у розмірі 30 000,00,00 грн на місяць. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.
Постановою від 08.05.2024 відповідачем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №320/7166/22 виданого 02.04.2024 щодо
«Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (код ЄДРПОУ 43162533) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 у розмірі 30 000,00,00 грн на місяць.»
В межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 відповідачем прийнята постанова від 09.08.2024 про накладення на ТУ ССО у м.Києві та Київській області штрафу в розмірі 5 100 грн.
13.08.2024 ТУ ССО у м.Києві та Київській області позивачем було надіслано листа №41.07-1400 до виконавця про вчинені дії, залежні від Управління, долучено листи від 26 лютого 2024 року № 41.07-92 до Голови Служби судової охорони щодо необхідності виділення додаткових кошторисних призначень на виконання судових рішень за КПКВК 0501150 по КЕКВ 2800 в сумі 5 129 808,08 грн., лист від 21 травня 2024 № 41.07-234 аналогічного змісту та зокрема, щодо виділення коштів для виконання судового рішення у справі №320/7166/22, з розрахунком потреб.
Постановою від 15.09.2025 виконавцем, за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, накладено на ТУ ССО у м.Києві та Київській області штраф в розмірі 10 200 грн.
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду щодо захисту порушених прав та інтересів.
Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) та Інструкція з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).
Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
За частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1, 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;
Відповідно до частин 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIIІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Стаття 75 Закону № 1404-VIII передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Наведені положення законодавства в контексті цієї справи свідчать про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. 
Як встановлено матеріалами справи перед накладенням спірного штрафу, позивач надіслав до виконавчої служби докази звернень до Центрального управління Служби судової охорони щодо виділення коштів на виконання судових рішень за програмою КПКВК 0501150, зокрема щодо виконання судового рішення у справі №320/7166/22, кошти відсутні, вказав що вживаються усі залежні від Управління заходи, спрямовані на виконання рішення, неповне виконання рішення зумовлене обставинами незалежними від Управління та такими, що об`єктивно унеможливлюють наразі його виконання.
Судом досліджені листи Управління від 26 лютого 2024 року № 41.07-92 до Голови Служби судової охорони щодо необхідності виділення додаткових кошторисних призначень на виконання судових рішень за КПКВК 0501150 по КЕКВ 2800 в сумі 5 129 808,08 грн., від 21 травня 2024 № 41.07-234 аналогічного змісту та зокрема, щодо виділення коштів для виконання судового рішення у справі №320/7166/22, з розрахунком потреб по ОСОБА_1 .
Листом від 13.08.2024 №41.07-1400 ТУ ССО у м.Києві та Київській області повідомив виконавця про те, що ним вживаються усі заходи покладені на виконання судового рішення.
Суд вважає необхідним зазначити, що згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 17.07.1997. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.
Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і відповідач.
Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.
Виходячи з викладеного, враховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника. Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.
Суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, зазначеною у постановах від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 10.09.2019 у справі №0840/3476/18, від 19.08.2020 у справі №140/784/19, від 31.05.2022 у справі №360/940/20.
Відповідно до частини 2 статті 4 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.
Згідно з частинами 1, 2 статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації (ч.1 ст.48 БК України).
Суд вказує, що в контексті спірних правовідносин, під поважними причинами невиконання рішення слід розуміти такі причини, які лежать поза волею боржника, тобто він об`єктивно позбавлений можливості виконати рішення, незважаючи на ті заходи, які можуть бути ним вжиті.
Враховуючи те, що бюджетних асигнувань на виплату сум за рішенням суду не вистачає, а додаткові кошти позивачу не виділяються, суд вважає, що у позивача були поважні причини невиконання судового рішення. Отже, підстави для накладення на позивача штрафу відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (Далі - КАС України) встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).
Частинами 1,2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Як вбачається з матеріалів справи за подавання до суду позовної заяви у даній справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Доказів понесення інших судових витрат сторонами не подано, до розподілу не заявлено.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавцям Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інни Миколаївни від 15.09.2025 у ВП № НОМЕР_2 про накладення штрафу на Територіальне управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області у розмірі 10 200 грн.
Стягнути на користь Територіального управління Служби судової охорони у м.Києві та Київській області (код ЄДРПОУ - 43162533, вул.Білогородська, буд.13, м.Боярка, Київська область, 08153) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (код ЄДРПОУ - 43315602, вул.Сверстюка, буд.15, м.Київ, 02022) суму судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення та підписання.

Суддя Войтович І. І.