Головуючий І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 р. 	Справа № 440/16649/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 13.01.26 по справі № 440/16649/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 104250023592 від 20.11.2025;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 15 вересня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2, відповідно до п.п.2 п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що вона 20.11.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області винесено рішення № 104250023592, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення мотивоване відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Згідно рішення № 104250023592 від 20.11.2025 загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 30 років 9 місяців 2 дні. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023, згідно довідки № 17 від 27.08.2025 року, оскільки в довідці не зазначено спеціалізацію закладу, відділення та посаду. При прийнятті рішення не взято до уваги акт перевірки достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії № 1000-1002-1/7112 від 20.10.2025. Відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є неправомірною, такою, що суперечить вимогам діючого законодавства. Звертаючись до Пенсійного Фонду України з заявою про призначення пільгової пенсії позивачка надала документи, які підтверджують її право на призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема її зайнятість на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №104250023592 від 20.11.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Представник відповідача наголошує, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023 згідно довідки від 27.08.2025 №17, оскільки в довідці не зазначено спеціалізацію закладу, відділення та посаду. Згідно довідки працювала на посаді медичної сестри палатної в Державному закладі «Дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» Міністерства схрони здоров`я України. Крім того неможливо визначити до яких наказів про атестацію відноситься перелік робочих місць згідно наказу №123 від 08.12.2016, №117-а від 30.12.2021.
На переконання представника відповідача, аналіз наданих документів показав, що пільговий стаж роботи ОСОБА_1 по Списку №2 не підтверджено. Загальний страховий стаж роботи становить 30 років 09 місяців 02 дні. Отже, відповідач вважає, що рішення №104250023592 від 20.11.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку, прийнято правомірно.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - безпідставною.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 15.09.2025 ОСОБА_1 звернулась з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення № 104250023592 від 24.09.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення мотивоване відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Згідно рішення № 104250023592 загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 30 років 9 місяців 2 дні. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023, згідно довідки № 17 від 27.08.2025, оскільки в довідці не зазначено спеціалізацію відділення закладу.
Згідно з актом перевірки достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії від 20.10.2025, складеним Управлінням контрольно перевірочної роботи ГУ ПФУ у Київській області за результатами перевірки розбіжностей між даними довідки № 17 та даними первинних документів не встановлено. 
Після проведеної перевірки позивачка 14.11.2025 повторно звернулась з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України.
20.11.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення № 104250023592, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішення мотивоване відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. 
Згідно рішення загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 30 років 9 місяців 2 дні. 
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023, згідно довідки № 17 від 27.08.2025, оскільки в довідці не зазначено спеціалізацію закладу, відділення та посаду. Згідно довідки працювала на посаді медичної сестри палатної в Державному закладі «Дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров`я України. Крім того неможливо визначити до яких наказів про атестацію відноситься перелік робочих місць згідно наказу №123 від 08.12.2016, №117-а від 30.12.2021.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем невірно застосувано до спірних правовідносин пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та протиправного незарахування періодів роботи в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров`я України», отже оскаржуване рішення від 20.11.2025 №104250023592 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05 листопада 1991 року /далі Закон №1788-XIІ/ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 12 "Умови призначення пенсій за віком" Закону №1788-XIІ право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 "Пенсії за віком на пільгових умовах" Закону №1788-XIІ (із змінами, внесеними Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Аналогічні положення містить і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV /далі - Закон № 1058-ІV /.
Так, підпунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що у даному адміністративному спорі відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з таких підстав:
- до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано період роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023, на посаді молодшої медичної сестри палатної, згідно довідки від 27.08.2025 №17, оскільки в довідці не зазначено спеціалізацію закладу, відділення та посаду. Згідно довідки працювала на посаді медичної сестри палатної в Державному закладі «Дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» Міністерства схрони здоров`я України.
- неможливо визначити до яких наказів про атестацію відноситься перелік робочих місць згідно наказу №123 від 08.12.2016, №117-а від 30.12.2021.
Щодо підстави для відмови у призначенні пільгової пенсії (не зараховано період роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , з 01.02.2007 по 28.02.2023 позивач працювала в Дитячому спеціалізованому санаторії "Барвінок", який 06.04.20211 змінив назву на Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров`я України», реорганізований в подальшому в Державну установу "Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України", на посаді молодшої медсестри палатної. З 18.08.2020 назву посади позивача перейменовано на молодша медична сестра (молодший медичний брат) палатний.
Позивачем разом зі заявою про призначення пенсії надано довідку Державної установи "Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України" про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.08.2025 №17, зі змісту якої слідує, що посада медичної сестри палатної Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров`я України» відноситься до медичного персоналу, який безпосередньо обслуговує хворих дітей на туберкульоз, що передбачено списком №2, розділ ХХІV, підрозділ - охорона здоров`я, код КП 5132-14467, підстава : Постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.
Підставою для неможливості неврахування цієї довідки відповідач у спірному рішенні вказав, що в довідці не зазначено спеціалізацію закладу, відділення та посаду. Крім того неможливо визначити до яких наказів про атестацію відноситься перелік робочих місць згідно наказу №123 від 08.12.2016, №117-а від 30.12.2021.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що аргументи наведені у оскаржуваному рішенні щодо відсутності у позивача права на зарахування періоду її роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023 в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров`я України» до пільгового стажу, а отже й права на спірну пенсію, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
У постанові Верховний Суд від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 дійшов висновку про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що надана позивачем довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.08.2025 №17 є достатньою підставою для зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023.
Довідка від 27.08.2025 №17 видана філією Державної установи "Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України" "Реабілітаційний центр "ПРИМУЛА" відповідно до наказів, табелів обліку робочого часу та відомостей про заробітну плату.
У довідці зазначено, крім іншого, відомості про атестацію робочого місяця: накази від 10.07.2015 №101, від 09.07.1999 №55, від 25.04.2006 №43, від 18.04.2011 №23, від 08.12.2016 №123, від 30.12.2021 №117-а, протоколи №3 від 27.07.1999, від 08.12.2016, від 30.12.2021, висновок Державної експертизи умов праці №1-05-271 від 01.06.2001, висновок №41 від 10.05.2006, висновок №155 від 16.11.2011.
Також, відповідно до акту перевірки достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії від 20.10.2025 року, складеного Управлінням контрольно перевірочної роботи ГУ ПФУ у Київській області, за результатами перевірки розбіжностей між даними довідки № 17 та даними первинних документів не встановлено.
Таким чином, довідкою № 17 та первинними документами підтверджено, що професія позивача у спірний період (молодшої медичної сестри палатної) атестована і підтверджене право позивачки на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
У спірному рішенні не наведено інших підстав для незарахування періоду роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023 до пільгового стажу, окрім зазначених.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно незараховано періоди роботи в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров`я України», отже оскаржуване рішення від 20.11.2025 №104250023592 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім того, колегія суддів вважає, що для ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи з 01.02.2007 по 28.02.2023 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.11.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 по справі № 440/16649/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 по справі № 440/16649/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло